ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 червня 2024 року           справа №2а-10691/11/1270 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2011 р. у справі № 2а-1069/11/1270 (головуючий І інстанції Качуріна Л.С. повне судове рішення складено 19 грудня 2011 р.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, – Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону, про визнання незаконними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                       УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконними рішень та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 13.12.2011р. позов задоволено частково. Визнано недійсним рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови перерахунку та виплати:
- щомісячного грошового забезпечення за період з 01.05.2006 року по 01.01.2008 року з урахуванням щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у розмірі 50% до грошового забезпечення (по над 15 років вислуги), передбаченої Указом Президента України № 389 від 05.05.2003 року, та щомісячної надбавки у розмірі 100% до грошового забезпечення, передбаченої Указом Президента України № 173 від 23.02.2002 року.
- грошової допомоги на оздоровлення за 2006 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, нарахованої у грудні 2006 року, з урахуванням щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у розмірі 50% до грошового забезпечення (понад 15 років вислуги), передбаченої Указом Президента України № 389 від 05.05.2003 року, та щомісячної надбавки у розмірі 100% грошового забезпечення, передбаченої Указом Президента України № 173 від 23.02.2002 року.
- винагороди у зв`язку із 15 річницею Збройних Сил України у розмірі місячного грошового забезпечення, нарахованої у грудні 2006 року, з урахуванням щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у розмірі 50% до грошового забезпечення (понад 15 років вислуги), передбаченої Указом Президента України № 389 від 05.05.2003 року, та щомісячної надбавки у розмірі 100% грошового забезпечення, передбаченої Указом Президента України № 173 від 23.02.2002 року.
- грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, нарахованої у червні 2007 року, з урахуванням щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у розмірі 50% до грошового забезпечення (понад 15 років вислуги), передбаченої Указом Президента України № 389 від 05.05.2003 року, та щомісячної надбавки у розмірі 100% грошового забезпечення, передбаченої Указом Президента України № 173 від 23.02.2002 року.
- винагороди у зв`язку із 16 річницею Збройних Сил України у розмірі
80% місячного грошового забезпечення, нарахованої у грудні 2007 року, з урахуванням щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у розмірі 50% до грошового забезпечення (понад 15 років вислуги), передбаченої Указом Президента України № 389 від 05.05.2003 року, та щомісячної надбавки у розмірі 100% грошового забезпечення, передбаченої Указом Президента України № 173 від 23.02.2002 року.
- премії за період з 01.05.2008 року по 01.11.2008 року у розмірі 50% до грошового забезпечення, встановленої наказами військового прокурора Південного регіону України №228 від 04.06.2008 року за травень 2008 року, № 265 від 02.07.2008 року за червень 2008 року, №328 від 01.08.2008 року за липень 2008 року та № 414 від 02.10.2008 року за вересень 2008 року.
- матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2008 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, грошові допомоги на оздоровлення за 2008 рік у розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням премії у розмірі 50% до грошового забезпечення, встановленої наказом військового прокурора Південного регіону України №265 від 02.07.2008 року за червень 2008 року.
- різниці грошового забезпечення за період з 01.01.2008 року по 14.12.2010 року між грошовим забезпеченням (без премії), визначеним за умовами оплати праці згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність (укази Президента України №173 від 23.02.2002 року та № 389 від 05.05.2003 року), та розміром грошового забезпечення, встановленого за новими умовами оплати праці визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 року.
          Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячне грошове забезпечення за період з 01.05.2006 року по 01.01.2008 року з урахуванням щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у розмірі 50% до грошового забезпечення (понад 15 років вислуги), передбаченої Указом Президента України № 389 від 05.05.2003 року, та щомісячної надбавки у розмірі 100% грошового забезпечення, передбаченої Указом Президента України № 173 від 23.02.2002 року.
          Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у розмірі 50% до грошового забезпечення, передбаченої Указом Президента України № 389 від 05.05.2003 року, та щомісячної надбавки у розмірі 100% грошового забезпечення, передбаченої Указом Президента України № 173 від 23.02.2002 року, та з урахуванням раніше виплаченої суми:
- грошову допомогу на оздоровлення за 2006 рік у розмірі місячного грошового забезпечення,
- одноразову грошову винагороду (премію) у 2006 році до НОМЕР_1 річниці Збройних Сил України у розмірі місячного грошового забезпечення,
- грошову допомогу на оздоровлення за 2007 рік у розмірі місячного грошового забезпечення,
- одноразову грошову винагороду (премію) у 2007 році до 16 річниці Збройних. Сил України у розмірі 80% місячного грошового забезпечення,
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 - премію за період з 01.05.2008 року по 01.11.2008 року у розмірі 50% до грошового забезпечення, встановленої наказами військового прокурора Південно го регіону України №228 від 04.06.2008 року за травень 2008 року, № 265 від 02.07.2008 року за червень 2008 року, №328 від 01.08.2008 року за липень 2008 року та № 414 від 02.10.2008 року за вересень 2008 року.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2008 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення за 2008 рік у розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням премії у розмірі 50% до грошового забезпечення, встановленої наказом військового прокурора Південного регіону України №265 від 02.07.2008 року за червень 2008 року.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 - різницю грошового забезпечення за період з 01.01.2008 року по 14.12.2010 року між грошовим забезпеченням (без премії), визначеним за умовами оплати праці згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність (укази Президента України №173 від 23.02.2002 року та № 389 від 05.05.2003 року), та розміром грошового забезпечення, встановленого за новими умовами оплати праці, визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 ро ку.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового утримання у межах стягнення за один місяць.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просив скасувати постанову суду з підстав невірного застосування матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що всі грошові виплати, а саме премії, надбавки, компенсації виплачувались відповідно до діючого законодавства. Крім того, відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягають у незастосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду.
Позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 задоволено частково. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року скасовано та прийнято ухвалу, якою позов залишено без розгляду.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки у правовідносинах між позивачем та відповідачем виник спір щодо належності виплати певних сум різних складових грошового забезпечення, які позивачу під час проходження служби не встановлювались та не нараховувались, то застосування до цих правовідносин положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі — КЗпП України) є помилковим, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про незастосування статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) та поновлення строку звернення із цим позовом до суду. Доказів поважності причин пропуску строку на звернення до суду із цим позовом позивач не надав, заяву про поновлення строку на звернення до суду не подавав. З матеріалів справи підстав для поновлення строку не вбачається.
Вищий адміністративний суд України  ухвалою від 19 березня 2012 року відмовив у відкритті касаційного провадження з огляду на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав до Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ, Суд) заяву, у якій скаржився на порушення своїх прав за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку з відсутністю доступу до суду.
07 вересня 2023 року ЄСПЛ постановив рішення у справі «Статівка проти України» (заява №64305/12).
У пунктах 13, 14 рішення у справі «Статівка проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що за обставин цієї справи застосування апеляційним судом процесуальних обмежень не було чітким і передбачуваним з точки зору заявника, а тому не відповідало принципу юридичної визначеності. У поведінці заявника не було нічого, що виправдовувало б необхідність покладати на нього тягар наслідків цієї невизначеності.
Отже, ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції. При цьому, зазначив, що він уже розглянув основні юридичні питання, порушені у цій справі, і немає потреби у розгляді решти скарг (за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції).
8 вересня 2023 року позивач звернувся до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року в справі №2а-10691/11/1270 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини п`ятої статті 361 КАС України.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року замінено у справі  відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_3 правонаступником – ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також замінено у справі третю особу – військову прокуратуру Луганського гарнізону правонаступником – Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2024 року заяву про перегляд за виключними обставинами ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року в адміністративній справі № 2а-10691/11/1270 задоволено частково.
Ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 19 березня 2012 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до Першого апеляційного адміністративного суду.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач проходив військову службу у Збройних Силах України з 01.08.1988 року, а з 27 січня 1998 року по 14.12.2010 року – у військовій прокуратурі Луганського гарнізону на різних посадах, при цьому на всіх видах забезпечення, в тому числі, і грошовому, перебував у Луганському обласному військовому комісаріаті.
26.11.2010 року наказом Міністра оборони України № 1363 позивач був звільнений відповідно до п.п «б» ч. 7 ст. 26 (за станом здоров`я ) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас Збройних Сил України з правом носіння військової форми одягу.
Наказом військового прокурора Луганського гарнізону № 148 від 14.12.2010 року позивач з 14.12.2010 року виключений із списків особового складу військової прокуратури Луганського гарнізону, знятий з усіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Після звільнення з військової служби позивач звертався до відповідача з заявами від 13 та 14 січня 2011р. про здійснення перерахунку та виплати різниці грошового забезпечення, визначеного за умовами оплати праці згідно з нормативно-правовими актами (у тому числі і тими, що втратили чинність) та розміром грошового забезпечення, встановленого за новими умовами оплати праці з 01.07.2006р. по 17.12.2010р., та виплату несплаченої премії в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за травень-серпень 2008 року. Відповідачем було відмовлено позивачу у задоволенні зазначених заяв відповідями №Ф/423 та №Ф/424 від 26.01.2011р.
Наведені обставини сторонами не оспорюються.
Судом першої інстанції позов задоволено частково. Позивачем апеляційна скарга не подавалась, а тому суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Фактично спір між сторонами полягає в питанні правомірності незастосування при обчисленні розміру грошового забезпечення позивача за період з 01.05.2006 по 01.01.2008 (після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006) надбавок до грошового забезпечення, визначених Указами Президента України №173 від 23.02.2002 та №389 від 05.05.2003.
Статтею 46-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII ( в редакції, чинної у спірний період) визначено, що військовими прокурорами і слідчими призначаються громадяни України з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту. Військовослужбовці військових прокуратур у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види постачання і забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
Відповідно до ст.52 Закону України «Про прокуратуру» грошове утримання прокурорів, слідчих, службовців та інших працівників військових прокуратур здійснюється Міністерством оборони України.
До прийняття Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» №268 від 09.03.2006 року грошове забезпечення позивача нараховувалось і виплачувалось в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №104 від 07.02.2001року «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій», Указами Президента України №173 від 23.02.2002 року «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» та №389 від 05.05.2003 року «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу».
Указом Президента України №173 від 23.02.2002р. «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (надалі Указ №173) установлено військовослужбовцям (крім військовослужбовців Служби безпеки України, Управління державної охорони України, суддів військових місцевих та військових апеляційних судів та військовослужбовців строкової військової служби) щомісячні надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років).
Пунктом 1 Указу Президента України № 389 від 05.05.2003 року «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України та Управління державної охорони України за безперервну службу» (надалі Указ №389), за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, Міністру оборони України було надано право з 01.05.2003 року встановлювати військовослужбовцям, які мають високі результати у службовій діяльності, щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у відсотках до грошового забезпечення залежно від стажу служби у таких розмірах: понад 5 років - до 10%, понад 10 років - до 30%, понад 15 років - до 50%, понад 20 років - до 70%, понад 25 років - до 90%.
Таким чином, грошове забезпечення позивача складалось з наступних виплат: посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки у розмірі 100% грошового забезпечення (Указ №173), надбавок за роботу з таємними документами та за безперервну військову службу (Указ №389).
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (надалі Постанова №268), затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Апарату Верховної Ради України, апарату Національного центру з питань євроатлантичної інтеграції України, Рахункової палати України, апарату Ради національної безпеки і оборони України, апарату Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, апарату Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, центральних органів виконавчої влади, урядових органів державного управління, їх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Рахункової палати Автономної Республіки Крим, виборчої комісії Автономної Республіки Крим, міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим, органів прокуратури, судів та інших органів державної влади, згідно з додатками 1-47, 55, а також розміри надбавок за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, спеціальне звання та класний чин, та окладів осіб начальницького складу податкової міліції за спеціальні звання згідно з додатками 56-59.
Пунктом 3 статті 2 Постанови №268 надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).
Пунктом 15 Постанови №268 визначено, що умови оплати праці, затверджені цією постановою, застосовуються з 1 січня 2006 р., а для працівників, окремі умови оплати праці яких визначені Указами Президента України, - з 1 квітня після визнання такими, що втратили чинність, цих Указів.
Пунктом 5 Постанови №268 також встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах та військовослужбовців, осіб начальницького складу, відряджених до органів державної влади та місцевого самоврядування складається з посадового окладу, інших виплат (крім надбавки за ранг та надбавки за вислугу років), установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, установлених у розмірі і порядку, що визначаються законодавством для військовослужбовців. На зазначених осіб не поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 р. №104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ» (Офіційний вісник України, 2001 р., N 6, ст. 225; 2002 р., N 47, ст. 2125; 2003 р., N 37, ст. 1981), крім абзаців третього, п`ятого і шостого пункту 1.
Як вбачається з тексту Постанови №268 нею не було скасовано, визнано нечинним чи зупинено дію Указів №173 та №389. 
Зазначені Укази втратили чинність лише з 01.01.2008р. на підставі Указу Президента України №1243 від 18.12.2007р..
Постанова №104 від 07.02.2001р. також не передбачає будь-яких обмежень щодо нарахування та сплати позивачу надбавок, визначених Указами №173 та №389.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що норми Указів №173 та №389 продовжували поширюватися на позивача, як на військовослужбовця, до їх скасування, тобто до 01.01.2008р., а тому у відповідача були відсутні правові підстави припиняти виплату відповідних надбавок позивачу з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №268.
З матеріалів справи також вбачається, що позивачу було призначено премію в розмірі 50% місячного грошового забезпечення наказами військового прокурора Південного регіону України № 228 від 04.06.2008 року за травень 2008 року, № 265 від 02.07.2008 року за червень 2008 року, № 328 від 01.08.2008 року за липень 2008 року, №390 від 29.08.2008 за серпень 2008 року, № 414 від 02.10.2008 року за вересень 2008 року. Втім, як встановлено на підставі відомостей з роздаточних відомостей, за період червень-жовтень 2008 року премія у визначеному наказами прокурора Південного регіону України розмірі позивачу не нараховувалася, а нарахування та виплата грошового забезпечення здійснювалося без урахування цієї премії.
Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано незаконними дії відповідача про відмову провести перерахунок і виплату, та зобов`язання перерахувати та виплатити за період з 01.06.2008 року по 01.11.2008 року грошове забезпечення з урахуванням премії у розмірі 50% до місячного грошового забезпечення, встановленої наказами військового прокурора Південного регіону України № 228 від 04.06.2008 року за травень 2008 року, № 265 від 02.07.2008 року за червень 2008 року, № 328 від 01.08.2008 року за липень 2008 року, №390 від 29.08.2008 за серпень 2008 року, № 414 від 02.10.2008 року за вересень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до пункту 9 Постанови №268 у разі зменшення у зв`язку з прийняттям цієї постанови та визнанням такими, що втратили чинність, актів Кабінету Міністрів України та Указів Президента України, розміру заробітної плати (без премії), грошового забезпечення (без премії) в окремих працівників державних та інших органів, умови оплати праці яких визначені цією постановою, та у працівників, прирівняних згідно з нормативно-правовими актами, що втрачають чинність, за умовами оплати праці до працівників державних органів, або яким передбачено збереження умов оплати праці за попередньою посадою, на час роботи на займаній посаді виплачується різниця між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеною за умовами оплати праці, згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не нарахував та не виплатив позивачу передбачену наведеною нормою різницю між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеною за умовами оплати праці, згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці, що підтверджується роздаточними відомостями за період 2008-2010 роки. Відтак, судом першої інстанції правомірно задоволено позов в цій частині.
Судом також встановлено, що наказами військового прокурора Луганського гарнізону №80 від 26.06.2008р. позивачу було надано – матеріальну допомогу на оздоровлення за 2008 рік у розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення. Відтак, судом правомірно задоволені вимоги щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2008 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, грошові допомоги на оздоровлення за 2008 рік у розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням премії у розмірі 50% до грошового забезпечення, встановленої наказом військового прокурора Південного регіону України №265 від 02.07.2008 року за червень 2008 року.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2011 р. у справі № 2а-10691/11/1270 - залишити без задоволення. 
Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2011 р. у справі №2а-10691/11/1270 - залишити без змін. 
Повне судове рішення 13 червня 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                                            А.А. Блохін

                                                                                                                                      І.В. Сіваченко