УХВАЛА
16 травня 2024 року 
м. Київ
справа №320/16078/23
адміністративне провадження № К/990/42729/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Загороднюка А. Г., Єресько Л. О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №320/16078/23 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування повідомлення та стягнення шкоди,
УСТАНОВИВ:
Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі №320/16078/23.
22 січня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява позивача про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви          ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі №320/16078/23. 
04 березня 2024 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 05 лютого 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 05 лютого 2024 року у справі №320/16078/23 повернуто без розгляду.
28 березня 2024 року позивачем повторно подано заяву про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2024 року визнано подану ОСОБА_1 28 березня 2024 року заяву про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі №320/16078/23 зловживанням процесуальними правами. Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі №320/16078/23 повернуто без розгляду.
18 квітня 2024 року на адресу Верховного Суду надійшла скарга разом із заявою про відвід суддів Соколова В.М., Загороднюка А. Г., Єресько Л. О. від участі у розгляді скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Соколова В.М., Загороднюка А. Г., Єресько Л. О. від участі у розгляді скарги у справі №320/16078/23 визнано необґрунтованою. Передано заяву позивача до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду заяви.
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви           ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду Соколова В. М., Загороднюка А. Г., Єресько Л. О. у справі №320/16078/23.
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2024 року визнано подану ОСОБА_1 18 квітня 2024 року скаргу про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі №320/16078/23 зловживанням процесуальними правами. Скаргу ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі №320/16078/23  повернуто без розгляду.
09 травня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення у справі №320/16078/23.
В обгрунтування поданої заяви позивач зазначає, що 15 квітня 2024 року до Верховного Суду було подано скаргу в якій він просив: 1) визнати ухвали від 05 лютого 2024 року та від 19 березня 2024 року нечинними, а ухвалу від 04 квітня 2024 року скасувати, 2) роз`яснити ухвалу від 15 січня 2024 року.
Скаржник вважає, що ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2024 року не прийнято рішення щодо його першого прохання, а саме «визнати ухвали від 05 лютого 2024 року та від 19 березня 2024 року нечинними, а ухвалу від 04 квітня 2024 року скасувати», у зв`язку з чим просить ухвалити додаткове судове рішення.  
Як на підставу ухвалення додаткового судового рішення заявник посилається на пункт 1 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 9901/118/19 зазначено, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.
Стаття 252 КАС України передбачає можливість ухвалення у справі додаткового судового рішення (постанови чи ухвали) з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення, тобто невирішеність якихось питань, які необхідно було вирішити у постанові чи ухвалі.
При цьому Суд звертає увагу, що ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2024 року скарга ОСОБА_1 подана в порядку статті 254 КАС України у справі №320/16078/23 повернута без розгляду, тобто, така не розглядалась по суті. 
Таким чином, правові підстави для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення відсутні.
Керуючись статтями 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №320/16078/23 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування повідомлення та стягнення шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В.  М.  Соколов

Судді                                                                                                            А. Г. Загороднюк  
                    
                                                                                                    Л. О. Єресько