СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року                                   м. Харків                        Справа № 922/4071/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя  Плахов О.В.
при секретарі  Семенові  О.Є.        
за участю:  
позивача–   не з`явився;
відповідача–  адвокат  Петренко О.М., ордер серії АХ№1112231 від 05.03.2024 року; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного   апеляційного господарського суду  апеляційну скаргу  представника      Фізичної особи-підприємця Романчука Сергія Миколайовича – адвоката  Петренко О.М.    (вх. №717Х/1-18) 
на рішення     господарського суду Харківської        області від 25.01.2024 року у справі №922/4071/23, ухвалене       в приміщенні господарського суду Харківської        області (суддя  Лавренюк Т.А.),  повний  текст якого складено    05.02.2024  року 
за позовом  	 Фізичної особи-підприємця Савосько Анатолія Олександровича, Чернігівська область, Ніжинський район, м. Носівка	
до  	 Фізичної особи-підприємця Романчука Сергія Миколайовича, м. Харків     	
про  	стягнення 1 580 582,55грн.  	

ВСТАНОВИВ:

                                                                                                              Рішенням господарського суду  Харківської        області від 25.01.2024 року  у справі № 922/4071/23 позов задоволено частково; стягнуто  з Фізичної особи-підприємця Романчука Сергія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Савосько Анатолія Олександровича ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_2 ) - 1 294 002,65грн. неустойки, 19 410,04грн. судового збору;  в  задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки в розмірі 286       580,90грн. відмовлено.
Представник Фізичної особи-підприємця Романчука Сергія Миколайовича – адвокат Петренко О.М.    з  рішенням  господарського суду першої інстанції не погодилась       та звернулась      до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення        господарського суду Харківської           області від 25.01.2024 року у справі  про стягнення 1 580 582,55грн.  та відмовити в задоволенні позовних вимог   в повному обсязі.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
Господарським судом першої інстанції не було досліджено яким чином надсилались замовлення, а саме на яку електронну адресу відповідача та з якої електронної адреси позивача, що передбачено додатком №3  до договору.
Господарський суд  першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем додано замовлення від 25.04.2023 року та замовлення від 09.05.2023 року, які не мають ніякого відношення до договору, оскільки в замовленнях зазначено договір ФОП Осташева М.А., яка не є стороною договору.
Відповідач, виконуючи зобов`язання за договором письмово, з надісланням на електронну адресу позивача, повідомляв про неможливість виконання замовлення, обґрунтовуючи причину неможливості поставки, тим, що позивач не проводить оплату вже поставленого товару; доказами виконання відповідачем умов договору  є наявна в матеріалах справи електронна переписка    з позивачем. 
Окрім того, апелянт просив  поновити строк для подання апеляційної скарги, оскільки повний текст оскаржуваного рішення апелянт не отримував. 
Протоколом  автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2024 року,   суддею – доповідачем у справі визначено суддю  Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.    
Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією проти України. Указами  Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року,  №58/2023 від 06.02.2023 року,  №254/2023 від 01.05.2023 року,  №451/2023 від 26.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023  року, №49/2024 від 05.02.2024 року, №271/2024  від 06.05.2024 року  відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14  травня   2024 року строком на 90 діб.
       Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 “Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану” встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua.  
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.03.2024 року  апеляційну скаргу   представника      Фізичної особи-підприємця Романчука Сергія Миколайовича – адвоката  Петренко О.М.      на рішення     господарського суду Харківської         області від 25.01.2024  року у справі №922/4071/23 залишено без руху; останню  зобов`язано     усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що   при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
           01.04.2024 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків (вх.№ 4651), на виконання вимог ухвали суду від 21.03.2024 року, яку  разом з додатками, долучено до матеріалів справи.
           01.04.2024 року на адресу суду від апелянта надійшло клопотання про долучення доказів   (вх.№ 4653),   яке   разом з додатками, долучено до матеріалів справи.
           01.04.2024 року на адресу суду від позивача  надійшла   заява (вх.№ 4660),   яку  долучено до матеріалів справи, в якій останній просив відмовити у відкритті апеляційного провадження, посилаючись, зокрема  на таке:  відповідачем вказано що станом на 15.03.2024 року судове рішення ним не отримано;  не підтвердженими належними доказами є доводи відповідача про те, що він  ознайомився із змістом рішення за допомогою реєстру судових рішень; у   поданому клопотанні заявником не наведено жодної об`єктивної обставини, яка б перешкоджала йому реалізувати своє право на апеляційне оскарження рішення суду в передбачений для цього строк;  вказані в якості обґрунтування клопотання доводи, не належать до поважних причин пропуску процесуального строку.
          Колегія суддів, розглянувши заяву позивача  (вх.№ 4660),   дійшла  висновку про відмову в її задоволенні, зокрема  з огляду на таке.
Згідно із  ст.  6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод      кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною 1   ст. 8 Конституції України  передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих  Конституцією  і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
У п.  8 ч. 2    ст.  129 Конституції України  визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
З аналізу практики Європейського суду з прав людини слідує, що  поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії"  (Brumarescu v. Romania)).
Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого2022 року у справі № 1227/8971/2012 (провадження № 14-198звц21).
         Згідно з частиною 1 статті 119 ГПК  України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
       Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 року клопотання представника      Фізичної особи-підприємця Романчука Сергія Миколайовича – адвоката  Петренко О.М.      про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено  строк на подання апеляційної скарги; відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою   представника      Фізичної особи-підприємця Романчука Сергія Миколайовича – адвоката  Петренко О.М.      на   рішення         господарського суду Харківської                області від 25.01.2024 року      у справі  №922/4071/23; учасникам справи    встановлено  строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України,              з доказами надсилання його апелянту; призначено справу   до розгляду на     "15" травня 2024 р. о 10:00  год. у приміщенні Східного  апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання  №132; запропоновано   учасникам справи  свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua та телекомунікаційної мережі “Електронний суд”; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; запропоновано   учасникам справи    визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду; попереджено, що   неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; витребувано    з господарського суду Харківської   області матеріали справи №922/4071/23; до  розгляду апеляційної скарги дію рішення         господарського суду Харківської                області від 25.01.2024 року      у справі  №922/4071/23 зупинено.
           16.04.2024 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 5297), який долучено до матеріалів справи, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін; справу розглядати за відсутністю позивача, в  обґрунтування якого вказує на те, що судом правильно зроблено висновок про те, що постачальник приймає замовлення в будь-якому випадку: або протягом двох годин з часу отримання замовлення (шляхом відповіді на електронну пошту покупця), або автоматично (при відсутності відповіді); факт направлення замовлення позивачем на електронну адресу відповідача та їх отримання безпосередньо визнається відповідачем, про що останній зазначив у клопотанні, наданому ним до суду 09.11.2023 року; про отримання відповідачем замовлення вказує факт часткового  його виконання відповідачем; на пов`язаність замовлення УПЧМ0011094 з укладеним між сторонами договором поставки вказує часткове виконання відповідачем такого замовлення, що підтверджується видатковою накладною №ГЛ-2260 від 04.05.2023 року на суму 245308,34 грн.; вказані обставини заперечують доводи відповідача про те, що замовлення УПЧМ0011094 на суму 786742,58 грн. та замовлення УПЧМ0012068 на суму 97519,00 грн. не мають ніякого відношення до укладеного договору поставки.
23.04.2024 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/4071/23  (вх.№ 5751).
        У судовому засіданні  15.05.2024 року  представник відповідача  підтримала  доводи викладені в апеляційній скарзі та просила  її задовольнити. 
          Представник позивача   у судове засідання, призначене в приміщенні Східного апеляційного господарського суду     не з`явився, хоча належним чином були повідомлений   про дату, час та місце розгляду справи у суді апеляційної інстанції; розгляд справи здійснювався судом  за  його  відсутності.
                    Ухвалу   суду від 03.04.2024 року  надіслано ФОП  Романчук Сергію Миколайовичу та  ФОП    Савосько Анатолію Олександровичу до електронного кабінету в системі "Електронний суд".         
05.10.2021 року  офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) ЄСІТС: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, в зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в добровільному порядку.
Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували "Електронний кабінет", суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до "Електронного кабінету" таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Абзацом 5 пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих "Електронних кабінетів", документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у   постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 року  у справі №906/184/21, від 02.11.2022  року у справі №910/14088/21, від 29.11.2022 року  у справі №916/1716/20, від 22.12.2022 року у справі №922/40/22, де, зокрема, вказано на те, що   чинним процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторони про дату, час та місце судового засідання - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.
Таким чином, надсилання судового рішення в електронному вигляді передбачає використання сервісу "Електронний суд", розміщеному за посиланням https://cabinet.court.gov.ua/login, за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси (Електронного кабінету).
       Також, інформацію про дату, час та місце розгляду  справи було розміщено на   офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду  веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".
Окрім того, відповідно до ч. 2                    ст. 2 Закону України “Про доступ до судових рішень”                        усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1                                ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвалу         суду   апеляційної інстанції     від 03.04.2024 року   у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
          Статтею  12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 
Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
        Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).
При цьому, від учасників справи  впродовж всього строку розгляду судом апеляційної інстанції   справи не надходило будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у призначене судове засідання.
           Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
          Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини       від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006       у справі "Красношапка проти України").
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
          Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених                    ст.                     42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань              від учасників справи                  щодо відкладення розгляду апеляційної скарги                          у зв`язку з заходами,  встановленими особливим режимом роботи  суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні. 
          Розглянувши матеріали справи,     заслухавши пояснення представника     відповідача,    перевіривши повноту встановлення господарським       судом першої інстанції          неоспорених обставин справи,       колегія суддів встановила наступне.
18.04.2023 року  між Фізичною особою-підприємцем Савосько Анатолієм Олександровичем (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Романчуком Сергієм Миколайовичем (відповідач) укладено договір поставки № 1/04/23/44-КОМ, відповідно до умов якого відповідач в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язався передавати у власність (постачати) товар позивачу у визначеній кількості, відповідної якості та за погодженою ціною, а позивач приймати товар та оплачувати його на умовах, визначених цим договором.
За умовами п.1.2 договору найменування товару, його асортимент, ціна, код товару за УКТЗЕД та інша необхідна інформація зазначається відповідачем у специфікації, що є невід`ємним додатком до договору (додаток № 1).
Право власності на товар переходить до позивача з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної, яка засвідчує факт передачі товару відповідачем та його отримання позивачем. Дата підписання сторонами видаткової накладної є датою прийому-передачі товару позивачем.
Відповідно до п.2.1 договору поставка товару відповідачем здійснюється окремими партіями відповідно до прийнятих відповідачем замовлень позивача. Відповідач зобов`язався приймати від позивача замовлення на поставку товару та здійснювати його поставку за адресами, в кількості та на дату, вказані у замовленні, власними силами і засобами (в т.ч. транспортом) та за свій рахунок.
          День (дні) тижня, періодичність та час поставки товару, відповідно до п.2.2 договору, погоджуються сторонами у Графіку поставок, що є невід`ємним додатком до   договору (Додаток № 2).
Сторони дійшли згоди, що замовлення позивача, форма якого погоджена сторонами у додатку № 4, що є невід`ємною частиною цього договору, оформлюється на підставі даних Специфікації та Графіку поставок і надсилається відповідачу виключно на електрону пошту, вказану в Додатку № 3 до договору (п.2.4 договору).
Сторонами був погоджений Додаток № 3 до договору, в якому вони визначили уповноважених осіб кожної із сторін та адреси їх електронної пошти. 
Відповідно до п.2.6 договору замовлення вважається прийнятим відповідачем з дати та часу підтвердження його отримання відповідачем, шляхом відповіді на електронну пошту позивача, зазначену у Додатку № 3 протягом двох годин з часу отримання замовлення. В іншому випадку замовлення вважається прийнятим відповідачем.
У п.2.7 договору сторони погодили, що у разі неможливості виконання замовлення позивача, відповідач зобов`язався не пізніше ніж через 8 (вісім) робочих годин після отримання такого замовлення письмово по електронній пошті (Додаток № 3) повідомити позивача про неможливість виконання замовлення в повному об`ємі або частково з обґрунтуванням причин неможливості виконання та вказати дату поставки.
За умовами п.2.10 договору зобов`язання відповідача з постачання товару вважаються виконаними з моменту передачі товару, який відповідає вимогам якості та іншим умовам цього договору, у повному обсязі (за кількість) відповідно до прийнятого замовлення позивача та передачі повного пакету належним чином оформлених товаросупроводжувальних документів, відповідно до умов цього договору та діючого законодавства.
          Загальна сума договору (п.5.6) обумовлюється сумами, зазначеними у видаткових накладних на товар на кожну партію товару, що були поставлені протягом строку дії   договору, з урахуванням коригувань вартості повернутих, неякісних, неналежних товарів згідно з вимогами договору. Плановий об`єм закупівель за договором становить - згідно Специфікації № 1, погодженої сторонами при укладенні договору.
Між сторонами підписано Специфікацію № 1 до договору, в якій сторони погодили штрих-код, код товару за УКТЗЕД, країну виробника, назву виробника, торгову марку, найменування товару, одиницю виміру, ціну за одиницю виміру без та з ПДВ.
У п.9.8 договору сторонами передбачено, що при порушенні терміну поставки товару відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період прострочення, від вартості не поставленого товару за кожен день прострочення виконання зобов`язання протягом усього періоду прострочення.
Також, відповідач, у п.9.9 та п.9.12 договору взяв на себе зобов`язання у разі порушення строків поставки товару більше ніж на 1 (один) календарний день ніж це передбачено даним договором або замовленням, сплатити позивачу додатково штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару, але не менше ніж 5   000,00грн. У випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем п.2.7, п.2.9   договору відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 5 000,00грн.
У  пункті 9.13 договору сторони погодили, що кошти, на які виникли права вимоги у позивача в рамках цього договору (п.9.2-9.5, п.9.5, п.9.8-п.9.12) сплачуються відповідачем протягом п`яти робочих днів з моменту надсилання позивачем відповідного рахунку на електронну пошту відповідача, що вказана в Додатку № 3 до договору.
На виконання умов договору позивач направляв на електронну адресу відповідача замовлення на поставку погодженого між сторонами товару, в яких  вказав найменування товару, кількість товару, суму та дату його поставки.
Факт направлення замовлення позивачем на електронну адресу відповідача та їх отримання безпосередньо визнається відповідачем, про що останній зазначив у клопотанні, наданому ним до суду 09.11.2023 року.
Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, товар, визначений замовленнями позивача, в повному обсязі не поставив, чим порушив строки, зазначені позивачем у замовленнях, а саме:  замовленням від 25.04.2023 року № УПЧМ0011094 замовлено товар на суму 786   742,58грн., строк поставки товару 05.05.2023 року, відповідачем поставлено товар частково на суму 245   308,34грн. - 05.05.2023 року, що підтверджується видатковою накладною № ГЛ-2260 від 04.05.2023року, сума непоставленого товару становить 541   434,24грн.; замовленнями від 09.05.2023 року  № УПЧМ0012068, № УПЧМ0012097 та № УПЧМ0012098 замовлено товар на суму 97 519,00грн., 620 812,53грн. та 4 990,70грн., відповідно, строк поставки - 19.05.2023 року, відповідач товар не поставив, загальна сума непоставленого товару становить 718 331,53грн.; замовленнями від 23.05.2023 року  № УПЧМ0013013 та № УПЧМ0013041 замовлено товар на суму 87 891,50грн. та 727 843,58грн., відповідно, строк поставки - 02.06.2023 року, відповідачем поставлено товар частково на суму 119 230,85грн., що підтверджується видатковими накладними № ГЛ-2770 від 01.06.2023 року та № ГЛ-2766 від 01.06.2023 року, сума непоставленого товару становить 696 504,23грн; замовленнями від 06.06.2023 року  № УПЧМ0014365 та № УПЧМ0014395 замовлено товар на суму 31 161,94грн. та 756 824,62грн., відповідно, строк поставки - 16.06.2023 року, відповідач товар не поставив, загальна сума непоставленого товару становить 787 986,56грн; замовленням від 20.06.2023 року № УПЧМ0015172 замовлено товар на суму 681   500,88грн.,  строк поставки - 30.06.2023 року, відповідач товар не поставив, загальна сума непоставленого товару становить 681 500,88грн.; замовленнями від 04.07.2023року  № УПЧМ0016831 і № УПЧМ0016854 замовлено товар на суму 69 002,63грн. та 652 112,36грн., відповідно, строк поставки - 14.07.2023 року, відповідач товар не поставив, загальна сума непоставленого товару становить 721   114,99грн.;   замовленнями від 18.07.2023 року  № УПЧМ0017637 та № УПЧМ0017662 замовлено товар на суму 61 846,57грн. та 660 681,58грн., відповідно, строк поставки - 28 07.2023 року, відповідач товар не поставив, загальна сума непоставленого товару становить 722 528,15грн.
Факт невиконання відповідачем умов договору підтверджується листуванням у електронному вигляді, наявним в матеріалах справи, відповідач, відмовляючи позивачу у постачанні товару на його замовлення, посилався на наявність у позивача простроченої дебіторської заборгованості, порушення ним строку оплати товару та перебільшення лімітованої суми відвантаження.
Відповідач у погоджені сторонами строки товар не поставив, позивач 01.08.2023 року звернувся до відповідача з претензією № 1 про сплату неустойки за порушення умов договору поставки (вих. № 16) в сумі 1 294 002,65грн., яка отримана відповідачем 15.08.2023 року, проте залишена останнім без відповіді та задоволення.
З претензією, позивач направив на адресу відповідача розрахунок штрафу та пені, а також рахунок на оплату неустойки № 01/08/23 від 01.08.2023 року  на суму 1 294 002,65грн., направлення  якої з додатками та її отримання відповідачем підтверджується копіями поштової накладної, чеком, цінним листом з описом вкладення та трекінгом поштового відправлення з офіційного сайту Укрпошти.
Відповідач неналежним чином виконав умови договору, а саме у визначений сторонами строк не поставив позивачу товар та не повідомив про неможливість його поставки у строки, передбачені договором, останній здійснив нарахування пені та штрафу на підставі п.9.8, п.9.9 та п.9.12 договору, яка станом на 12.09.2023  року становить 1 580 582,55грн.
Вказані вище обставини стали підставою для  звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив  стягнути з відповідача неустойку в розмірі 1 580 582,55грн., що складається зі штрафу за порушення строків поставки товару в розмірі 970 875,81грн., пені за порушення строків поставки товару в розмірі 544 706,74грн. та штрафу за неповідомлення про неможливість поставки товару у розмірі 65 000,00грн. 
25.01.2024 року господарським судом Харківської   області ухвалено оскаржуване рішення,  з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість       рішення     господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної            скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна      скарга не підлягає    до        задоволення з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях             Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі       Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Відповідно до ст.ст.11, 509 ЦК  України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення також закріплені в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.
Згідно із ч.1 ст.193 ГК  України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
За приписами ст.ст.627,628 ЦК  України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 629 ЦК  України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.265 ГК  України).
До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 Господарського кодексу України).
Відповідно до ст. 655 ЦК  України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом ст.663 ЦК  України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК  України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до замовлень позивача, відповідач повинен був здійснити поставку товару у строк до 05.05.2023 року, 19.05.2023 року, 02.06.2023 року, 16.06.2023 року, 30.06.2023 року, 14.07.2023 року та 28.07.2023 року.
Таким чином, враховуючи принцип свободи підприємницької діяльності, в рамках якої сторонами було самостійно визначено строк поставки товару за договором, передача товару повинна була здійснена відповідачем саме у строки, погоджені сторонами у договорі.
За матеріалами справи,  поставка товару відповідачем відбулась частково на загальну суму 364 539,19грн., решта замовленого позивачем товару у визначені в замовленнях строки відповідачем поставлена не була.
Аргументи апелянта на те, що останній, виконуючи зобов`язання за договором письмово, з надісланням на електронну адресу позивача, повідомляв про неможливість виконання замовлення, обґрунтовуючи, як зазначено апелянтом причину неможливості поставки, тим, що позивач не проводить оплату вже поставленого товару, не приймаються.                 
Належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 77-79 ГПК України  того, що позивач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором, в тому числі й в частині оплати отриманого товару, відповідачем  не надано та матеріали справи не містять. 
Окрім того, відповідач не надав доказів того, що у передбачений договором строк, не пізніше ніж через 8 (вісім) робочих годин після отримання замовлення (п.2.7 договору), він повідомляв позивача про відмову від поставки товару за кожним замовленням.
Так само, не приймаються  аргументи апелянта на те, що господарським судом першої інстанції не було досліджено яким чином надсилались замовлення, а саме на яку електронну адресу відповідача та з якої електронної адреси позивача, що передбачено додатком №3  до договору.
З матеріалів справи слідує, що факт направлення замовлення позивачем на електронну адресу відповідача та їх отримання безпосередньо визнається відповідачем, про що останній зазначив у клопотанні, наданому ним до місцевого  господарського суду 09.11.2023 року.
Також,  не є слушними аргументи апелянта на те, що господарський суд  першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем додано замовлення від 25.04.2023 року та замовлення від 09.05.2023 року, які на думку апелянта  не мають ніякого відношення до договору, оскільки  в  них зазначено договір ФОП Осташева М.А., яка не є стороною договору.
Так, на  момент отримання замовлень від 25.04.2023 року та від 09.05.2023 року, у відповідача не виникло будь-яких питань чи заперечень до позивача щодо таких замовлень. 
На пов`язаність замовлення УПЧМ0011094 з укладеним між сторонами договором поставки вказує   часткове виконання відповідачем такого замовлення, що підтверджується видатковою накладною №ГЛ-2260 від 04.05.2023 року на суму 245308,34 грн.
Разом з цим, у  відзиві на апеляційну скаргу  позивач вказує на  те, що дійсно  у вказаних замовленнях зазначено Договір ФОП Осташева М.А., проте такий напис зроблений помилково, він жодним чином не вплинув на усвідомлення відповідачем призначення замовлень та на можливість виконання ним таких замовлень.
Приписами ч.1 ст.216 ГК  України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
За змістом ч.2 ст.217 ГК  України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких, відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України віднесено штраф та пеню, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Так,  у п.9.8 договору сторони  погодили, що у разі порушення терміну поставки товару відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного байку України, яка діяла у період прострочення, від вартості не поставленого товару за кожен день прострочення виконання зобов`язання протягом усього періоду прострочення.
Також, за умовами п.9.9 та п.9.12 договору відповідач взяв на себе зобов`язання у разі порушення строків поставки товару більше ніж на 1 (один) календарний день ніж це передбачено даним договором або замовленням, сплатити позивачу додатково штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару, але не менше ніж 5 000,00грн. У випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем п.2.7, п.2.9 цього договору відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 5 000,00грн.
У відповідності до ч.4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до ч.2, ч.3 ст.6 та ст.627 ЦК  України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.
Таким чином, сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою визначили види та розмір штрафних санкцій за порушення договірних зобов`язань. 
Враховуючи те, що  відповідачем не було поставлено товар у строки, передбачені умовами договору, як і не було вчасно повідомлено позивача про не можливість здійснення відповідної поставки, у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати неустойки, передбаченої п.9.8, п.9.9 та п.9.12 договору.
Разом з цим, у  п.9.13 договору сторони погодили, що кошти, на які виникли права вимоги у позивача в рамках цього договору (п.9.2-9.5, п.9.5, п.9.8-п.9.12), сплачуються відповідачем протягом п`яти робочих днів з моменту надсилання позивачем відповідного рахунку на електронну пошту відповідача, що вказана в Додатку № 3 до   договору.
Таким чином, необхідною умовою сплати неустойки за порушення п.9.8, п.9.9 та п.9.12 договору є факт направлення позивачем відповідачу рахунку на оплату.
За матеріалами справи,  позивач 03.08.2023  року направив на адресу відповідача  рахунок на оплату неустойки № 01/08/23 від 01.08.2023 року  на суму 1   294 002,65грн., що складається зі штрафу, нарахованого згідно із п.9.9 договору в розмірі 952   643,44грн. (20% від вартості непоставленого товару); пені, відповідно до п.9.8 договору в розмірі 281 259,21грн. (розрахованої за кожним замовленням окремо, станом на 31.07.2023 року) та штрафу, нарахованого згідно із п.9.12 договору (5 000грн. за кожним не виконаним замовленням) в розмірі 60 000,00грн. 
Колегія суддів,  перевіривши відповідні розрахунки суми неустойки, за допомогою калькулятору ЛІГА:ЗАКОН, дійшла висновку про те, що  позивачем їх  розраховано у відповідності із умовами договору та вони є арифметично вірними .
Факт направлення рахунку на сплату неустойки підтверджується копіями поштової накладної, чеку та цінного листа з описом вкладення, наявними в матеріалах справи. 
Звернувшись до господарського суду першої інстанції  з позовом позивач збільшив розмір неустойки та розрахував пеню станом на 12.09.2023 року, в результаті чого загальна сума неустойки, що заявлена ним до стягнення складає 1 580   583,55грн., однак доказів того, що позивач направляв на адресу відповідача рахунок про сплату неустойки в розмірі 1   580   583,55грн. матеріали справи не містять.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення  неустойки, розрахованої станом на 31.07.2023  року у розмірі 1 294 002,65грн., що складається зі штрафу, нарахованого згідно із п.9.9 договору в розмірі 952   643,44грн., пені, відповідно до п.9.8 договору в розмірі 281 259,21грн. та штрафу, нарахованого згідно із п.9.12 договору в розмірі 60   000,00грн,  обгрунтовано задоволено господарським судом першої інстанції. 
В задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки в розмірі 286   580,90грн., місцевим господарським судом обгрунтовано відмовлено,  з підстав недотримання позивачем умов п.9.13 договору.
  Отже, висновок      місцевого  господарського суду   про  задоволення позову  чпстково відповідає      принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників                   та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення Європейського суду з прав людини                      від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини                   у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.                 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.                     6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту   було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній  скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Апелянту    була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
          Керуючись ст. ст.   269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282  Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   представника      Фізичної особи-підприємця Романчука Сергія Миколайовича – адвоката  Петренко О.М.  залишити     без задоволення.
Рішення           господарського суду Харківської             області від 25.01.2024  року   у справі №922/4071/23    залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття   і може бути оскаржена  у касаційному порядку  до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів  з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
                              Повний текст постанови складено  20.05.2024 року.

Головуюча    суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           П.В. Тихий  

Суддя                                                                                           О.В. Плахов