ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/8203/24	
Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,
при секретарі - Альонішко С.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавля Миколи Володимировича до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача -  Державне підприємство "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
В березні 2024 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо внесення подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №7268, виданого Міністерством юстиції України 04.02.2009 на ім`я ОСОБА_1 .
15.03.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду (вх.№10845/24) від представника приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавля Миколи Володимировича надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій  заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову до подання позову, а саме: заборонити Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України розгляд подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №7268, виданого Міністерством юстиції України 04.02.2009 на ім`я ОСОБА_1 .
В обґрунтування заяви заявник вказує на очевидність ознак протиправності спірних дій Міністерства юстиції України, а саме зазначає, що позивачем було подано позовну заяву до Одеського окружного адміністративного суду щодо оскарження подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №7268, виданого Міністерством юстиції України 04.02.2009 на ім`я ОСОБА_1 . Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/8848/23 від 14.07.2023 та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі №420/8848/23 від 19.01.2024 позов задоволено частково та у задоволенні вимог про визнання протиправним та скасування подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №7268, виданого Міністерством юстиції України 04.02.2009 на ім`я ОСОБА_1 відмовлено з підстав, що таке подання не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню. Вказує, що позивач звертається з даним клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки існують підстави вважати, що без їх вжиття, існує ризик того, що ефективний захист порушених прав позивача може бути утрудненим або неможливим, оскільки у разі прийняття ВККН рішення внаслідок вчинення Мінюстом незаконних дій, позивач вимушений буде звертатись з  новим позовом  про визнання протиправним такого рішення, позивач не зможе захистити свої права тільки в межах даного спору і потребуватиме нових звернень до суду з позовом.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року заяву приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавель Миколи Володимировича про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавель Миколи Володимировича до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії – задоволено. Заборонено Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України розгляд подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №7268, виданого Міністерством юстиції України 04.02.2009 на ім`я ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з ухвалою суду, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що ключовим аспектом забезпечення позову є необхідність обґрунтувати існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову, зазначити чим керувався суд, визначаючи співмірність застосованого ним виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, вказати, яким чином суд пересвідчився, що між сторонами дійсно існує спір, надати оцінку доводам заявника щодо забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності таких вимог. Вказує, що аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № П/9901/241/19. Судом першої інстанції у порушення вимог статті 242 КАС України не наведено обґрунтування очевидності порушення прав, свобод та інтересів заявника, а також того, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача. Отже, із наведеного слідує, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову. Отже, судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення порушено норми процесуального права та не дотримано усіх вимог до судового рішення, що с підставою для його скасування. Апелянт вказує, що суд першої інстанції аргументуючи доцільність застосування заходів забезпечення позову фактично розглянули спір по суті. Наведені позивачем обставини підлягали судовому дослідженню під час розгляду справи по суті, а тому не були достатньо переконливими для висновку про наявність очевидної протиправності та застосуванню судами заходів забезпечення позову за правилами встановленими статтями 150-151 КАС України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що заборона Вищій кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України розгляд подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавля Миколи Володимировича в якості заходу забезпечення забезпечить ефективний захист прав позивача без нових звернень до суду. Вказує, що позивачем було в повній мірі доведено обставини, на які він посилається в обґрунтування заяви про забезпечення позову; усі зазначені докази відповідають засадам належності та допустимості, внаслідок чого були взяті Одеським окружним адміністративним судом до уваги під час винесення оскаржуваної ухвали. Відтак, доводи апелянта є безпідставними. З огляду на зазначене позивач просить апеляційну скаргу на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 року про забезпечення позову - залишити без задоволення; а ухвалу - залишити без змін.
23 травня 2024 року до суду від представника апелянта надійшло клопотання, в якому він зазначає, що представник апелянта ОСОБА_1 позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні в приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду на 23.05.2024 р. о 10:00 через зайнятість у судовому засіданні в кримінальній справі 522/2425/24-Е, яка буде слухатись Приморським районним судом м. Одеси о 9:20, в якій представник ОСОБА_1 є представником позивача. З огляду на зазначене, представник апелянта просить відкласти розгляд апеляційних скарг приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавля М.В. на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 р., а також апеляційної скарги Міністерства юстиції України на ухвалу від 15.03.2024 року у справі № 420/8203/24 на іншу дату.
Розглядаючи клопотання про відкладення справи, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2024 року клопотання представника приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 - адвоката Мухамеджанова Олега Салаватовича про відкладення розгляду справи було задоволено; відкладено розгляд справи за апеляційними скаргами Міністерства юстиції України на    ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року та Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавля М.В. на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у відкритому судовому засіданні на 23 травня 2024 року о 10:00 годині.
Відповідно до ч.1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, стислі строки розгляду справи, визначені ст. 309 КАС України, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, своєчасне сповіщення сторін про дату та час розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи та у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, які не з`явились в судове засідання. 
Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи заяву  про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що на сьогодні існує реальна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по даній справі, оскільки у разі реалізації наданих Вищій кваліфікаційної комісії нотаріату повноважень, даний спір фактично втратить сенс та, з огляду на фактичні обставини, може призвести до виникнення нових спорів.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звертається до суду, що є достатньою підставою для забезпечення позову відповідно до пункту 1 частини другої статті 150 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої  статті 150 КАС України  суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга  статті 150 КАС України).
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.
Відповідно до частини першої  статті 151 КАС України  позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17, позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.
Колегія суддів зазначає, що предметом адміністративного позову є визнання протиправними дій Міністерства юстиції України щодо внесення подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №7268, виданого Міністерством юстиції України 04.02.2009 на ім`я ОСОБА_1 .
При цьому, забезпечуючи позов, судом першої інстанції заборонено Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України розгляд подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №7268, виданого Міністерством юстиції України 04.02.2009 на ім`я ОСОБА_1 .
Таким чином, забезпечення позову шляхом заборони Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України розгляд подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №7268, виданого Міністерством юстиції України 04.02.2009 на ім`я ОСОБА_1 , може вважатися вирішенням спору по суті.
Колегія суддів зауважує, що вищевказані вимоги є предметом розгляду справи по суті, а тому оцінка діям відповідача повинна бути надана судом з урахуванням доказів та посилань, якими обґрунтовує відповідач свої заперечення та пояснення інших учасників справи, при розгляді справи по суті.
Апеляційний суд також зауважує, що Вища кваліфікаційна комісія нотаріату при Міністерстві юстиції України має дискреційні повноваження в частині розгляду подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавля М.В.
Так, згідно п. 12 Порядку внесення Міністерством юстиції України, територіальними органами Міністерства юстиції або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого  наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011    № 1904/5  (далі - Порядок № 1904/5),    за результатами розгляду Подання Комісія може ухвалити одне з таких рішень: про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; про відмову в анулюванні свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
У відповідності до п.14 Порядку № 1904/5 на підставі рішення Комісії про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю видається відповідний наказ Міністерства юстиції України.
Згідно п.17 Порядку № 1904/5 анульоване  свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю  підлягає поверненню до Міністерства юстиції України. 
Відповідно до п. 18 Порядку № 1904/5 рішення Комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку. 
Слід зазначити, що відповідно до п. 10 Порядку № 1904/5 у разі відсутності необхідної інформації стосовно обставин, викладених у Поданні, або наявності додаткових відомостей Комісія може перенести розгляд питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю до вирішення зазначених питань або повернути на доопрацювання до визначеного департаменту Мін`юсту, територіального органу Міністерства юстиції, Нотаріальної палати України, але не більше ніж на тридцять днів з дня його надходження та з урахуванням строку, передбаченого  пунктом 8  частини першої статті 29-1  Закону. 
Колегія суддів зазначає, що розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату подання про анулювання свідоцтва позивача про право на зайняття нотаріальною діяльністю, за умови того, що згідно Порядку № 1904/5 Комісія наділена дискреційними повноваженнями, і може перенести розгляд питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, а також може прийняти рішення про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю або про відмову у такому анулюванні, враховуючи що станом на час розгляду судом клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову сторонам по справі його результат не відомий, не свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача чи про подальшу неможливість захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів або необхідність докладання    значних зусиль та витрат для їх відновлення.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що навіть у разі прийняття Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату рішення про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, таке рішення не є остаточним, оскільки воно реалізується виданням відповідного наказу Міністерства юстиції України, а також може бути оскаржено до суду у встановленому законом порядку, тобто доводи заявника щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі фактично є передчасними.
Крім того, колегія суддів зазначає, що внесення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, як і розгляд вказаного подання, згідно до вимог Порядку № 1904/5 відноситься до повноважень відповідних суб`єктів владних повноважень, з огляду на що втручання до їх дискреційних повноважень з метою заборони здійснювати певні дії, які відносяться до їх компетенції, повинно бути належним чином мотивоване при поданні заяви про забезпечення позову.
Щодо посилань    позивача на очевидність протиправності дій відповідача, колегія суддів зазначає, що у цій справі ознаки протиправності таких дій відповідача не є очевидними, а фактичні обставини справи підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі    "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. Разом з тим, за умови відсутності належних, допустимих та достатніх доказів настання події, яка спричинить порушення прав заявника, посилання на відсутність ефективного захисту його прав є неспроможними.
Крім того, колегія суддів повторно наголошує, що до заяви про забезпечення позову позивачем не надано жодних доказів, які б дали можливість суду встановити наявність чи відсутність обставин, які б вказували на очевидні ознаки протиправності дій відповідача. Водночас, у даному випадку, вирішення питання про забезпечення позову може трактуватись, як передчасне вирішення спірних правовідносин, в той час, коли суд першої  інстанції не здійснював дослідження та оцінку доказів та обставин, які стали підставою для вчинення оскаржуваних дій відповідача.
Колегія суддів зазначає, що сама лише незгода позивача із діями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову. Підтвердження факту вчинення таких порушень чи спростування цієї обставини може бути з`ясоване виключно в процесі розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені    у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених  статтею 151 КАС України. Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.
Згідно ч. 1  ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.
Керуючись  ст. ст.  150, 151, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року -  скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавля Миколи Володимировича про вжиття заходів забезпечення позову — відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 05.06.2024 року.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик