Дата документу 01.05.2024 Справа № 331/1039/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №331/1039/24                         Головуючий у 1-й інстанції: Світлицька В.М. 
Провадження №22-ц/807/1018/24                         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 травня 2024 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В.,  Остащенко О.В., 	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, заінтересована особа: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визнання спадщини відумерлою, - 
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради звернувся до суду із заявою заінтересована особа: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визнання спадщини відумерлою.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть №475 від 17 листопада 2022 року складений Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 

ОСОБА_1 згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на спадщину від 25 листопада 2015 року №1768 та 1/2 частки – на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30 січня 2015 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Жовтневому району. 

У провадженні Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження №12022082050001783 від 14 жовтня 2022 року за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть ОСОБА_1 . В ході досудового розслідування встановлено, що померлий на момент смерті проживав за адресою: АДРЕСА_2 , родичів не мав. 

З часу відкриття спадщини упродовж року та до часу звернення до суду ніхто із спадкоємців ОСОБА_1 до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори щодо оформлення права на спадщину не звертався, спадкова справа не заводилась. Також відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №71267173 від 25 січня 2023 року заповіти (спадкові договори) від імені ОСОБА_1 не посвідчувалися. Невизначеність правового статусу спадкового майна призводить до безоплатного користування ним третіми особами та ненадходження коштів до місцевого бюджету.

Пославшись на викладене, на підставі положень статті 1277 ЦК України, прокурор просив суд визнати спадщину відумерлою та передати право власності на квартиру у власність Запорізької міської ради територіальної громади в особі Запорізької міської ради.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі ч.4 ст. 315 ЦПК України, оскільки з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Не погодившись з ухвалою суду з підстав порушення судом норм процесуального права, керівник Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах подав апеляційну скаргу. Просив ухвалу скасувати та повернути матеріали справи до суду першої інстанції для вирішення заяви по суті.

Зазначає, що суд не звернув увагу на зміст статті 338 ЦПК України відповідно до якої суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовились від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерою та передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Тобто, на думку скаржника, законодавство прямо встановлює можливість передачі майна у власність територіальної громади. Відтак, скаржник вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що вимога про передачу визнаної відумерлою спадщини у власність територіальної громади тягне за собою спір про право, є помилковим.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заінтересована особа, Четверта Запорізька державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального законодавства, до апеляційного суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду не надходило. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності заінтересованої особи - Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, пославшись на роз`яснення, викладені у пункті 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", вважав, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимога про передачу спадкового майна територіальній громаді, оскільки за таких обставин вбачається спір про право, що унеможливлює розгляд заяви у порядку окремого провадження.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть №475 від 17 листопада 2022 року складений Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що підтверджується Інформацією відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20 грудня 2022 року (а.с.13 зворот-14). 

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на спадщину від 25 листопада 2015 року №1768 та 1/2 частки – на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30 січня 2015 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Жовтневому району (а.с.8 зворот-9).

Наведене підтверджується матеріалами інвентарної справи на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , копією Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 30 січня 2015 року, копією свідоцтва на спадщину від 25 листопада 2015 року №1768 (а.с. 16 зворот-18). 

У провадженні Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження №12022082050001783 від 14 жовтня 2022 року за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть ОСОБА_1 . В ході досудового розслідування встановлено, що померлий на момент смерті проживав за адресою: АДРЕСА_2 , родичів не мав (а.с.20 зворот-23). 

Відповідно до листа Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 15 серпня 2023 року №02.2-05/3566 на підставі постанови слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Гарана Р.П. комунальною установою проводилась експертиза трупа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Висновок експерта №5287) (а.с.19).

Труп тривалий час рідними не затребуваний, смерть зареєстрована комунальною установою в Дніпровському районі у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (актовий запис №475 від 17 листопада 2022). 

Труп похований СКП «Запорізька ритуальна служба» 15 грудня 2022 року. 

Відповідно до Інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 02 січня 2023 року №04-45/3/16, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані особи відсутні (а.с.16).

Відповідно до Інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20 грудня 2022 року за №4858/05.2-36 виявлено наступні актові записи померлого ОСОБА_1 :

- №682 від 11.03.1961 про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- №290 від 26.10.1996 про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (після державної реєстрації шлюбу – ОСОБА_3 );
- №174 від 06.07.2000 про розірвання шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (після державної реєстрації розірвання шлюбу – ОСОБА_3 );
- №475 від 17.11.2022 про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9 зворот-13).

Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 73402188 від 31 липня 2023 року та №75025424 від 06 грудня 2023 року, наданих Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою спадкова справа після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилася (а.с.14 зворот-15).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №71267173 від 25 січня 2023 року заповіти (спадкові договори) від імені ОСОБА_1 не посвідчувалися (а.с.15 зворот). 

Отже, встановлено, що  заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради звернувся в суд із заявою про визнання спадщини відумерлою в зв`язку зі смертю ОСОБА_1 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого відсутні спадкоємці 

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, пославшись на роз`яснення, викладені у пункті 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", вважав, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимога про передачу спадкового майна територіальній громаді, оскільки за таких обставин вбачається спір про право, що унеможливлює розгляд заяви у порядку окремого провадження.

Однак з правильністю таких висновків суду першої інстанції апеляційний суд погодитися не може з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦПК України, в мотивувальній частині ухвали суду має бути зазначено мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.
Згідно з ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про визнання спадщини відумерлою (ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи; справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний лише з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права. У спорі існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. За відсутності цих елементів немає спору про право.

Відповідно до частини 1 статті 277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

У постанові від 18 травня 2022 року у справі N 643/6125/16 Верховний Суд зауважив, що особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як й інших справ окремого провадження, зокрема, є: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заявник у справі про визнання спадщини відумерлою - це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваного права на спадщину, необхідних для реалізації нею майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права.

Главою 9 розділу IV ЦПК України врегульовано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до ст. 334 ЦПК України, заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб.

Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковим залученням до участі у справі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та (або) за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Згідно з вимогами ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Таким чином, судом першої інстанції в порушення ст. 338 ЦПК України помилково мотивовано підстави для відмови у відкритті провадження, зокрема, з посиланням на роз`яснення, викладені у пункті 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування" про те, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади.

Отже, сама по собі вимога заявника про передачу відумерлої спадщини у власність територіальної громади не може бути підставою для відмови у відкритті окремого провадження, оскільки це суперечить положенням ст. 338 ЦПК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, викладений в оскаржуваній ухвалі у цій справі про те, що вказана заява містить дві вимоги, які підлягають розгляду за різними правилами цивільного судочинства: щодо визнання спадщини відумерлою (окреме провадження) та передачі її у власність територіальної громади (позовне провадження), а тому у вказаних правовідносинах вбачаться спір про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження є помилковим, оскільки наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір, у цій справі - права власності на квартиру. Проте, в даній справі такі особи на стадії відкриття провадження у справі не встановлені, а вимога заявника про передачу відумерлої спадщини – квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 у власність Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради розглядається одночасно з вимогою про визнання відумерлою спадщини.

За таких обставин необгрунтованим є висновок суду про те, що в даній справі вбачається спір про право, як підстава для відмови у відкритті провадження за заявою заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, оскільки  сама по собі вимога заяви про передачу відумерлої спадщини у власність територіальної громади - не може бути підставою для відмови у відкритті окремого провадження, оскільки це суперечить положенням ст. 338 ЦПК України.

З огляду на зазначене, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2024 року не можна вважати законною та обгрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За викладених обставин ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Оскільки розгляд справи не закінчено, то питання про розподіл судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції, не вирішується.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради – задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2024 року у цій справі скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повна постанова складена 02 травня 2024 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Кочеткова І.В.