УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/13377/23 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О.В. 
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,
розглянувши у письмовому провадженні у м. Житомирі цивільну справу № 295/13377/23 за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі АТ «ОТП Банк», Товариство, Банк, Позивач) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 2027410345_CARD від 21.11.2019 станом на 27.06.2023 у розмірі 90 418,53 грн, яка складається із: 52123,48 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2158,73 грн - заборгованість за відсотками; 26986,52 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9149,80 грн - заборгованість за простроченими відсотками та судові витрати.
Позов мотивувався тим, що 21.11.2019 між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № 2027410345, який за правовою природою є змішаним договором, який включає кредитний договір та договір про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток.
Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору кредит видається позичальнику у загальному розмірі 8189,00 грн на цільове використання кредиту: на придбання товару. Дата остаточного повернення кредиту 21.11.2021; строк, на який надається кредит, визначений графіком платежів.
АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку та надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок, відкритий за заявою відповідачки, був встановлений кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. Згідно умов обслуговування кредитної лінії, за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами Банку.
Відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

04.07.2023 на адресу ОСОБА_1 . Банком направлено досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, проте вона залишена поза увагою, у зв`язку з наявністю заборгованості позивач вимушений звернутись до суду з позовом про її стягнення в примусовому порядку.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 січня 2024 року позов задоволено та вирішено питання судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано та належним чином оцінено наведені факти та обставини по справі, викладені у відзиві на позовну заяву, тобто внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, воно є незаконним та повинно бути скасоване повністю.
Вказує, що після отримання кредиту на суму 8189,00 грн на придбання товару, вона не користувалась більше кредитними коштами, що перевищували б вище вказаної суми, не збільшувала кредитний ліміт на картці та не погоджувала таке збільшення з Банком. Також її ні в усному, ні в письмовому порядку не ознайомлювали з правилами, що передбачають вище вказані дії Банку, тобто їх можна вважати несанкціонованими.
Крім того, суд не взяв до уваги той факт, що за рахунок несанкціонованого овердрафту та комісії за користування кредитними коштами, був відповідно збільшений кредитний ліміт, що не погоджувалось зі споживачем кредитних послуг і було самостійно ініційовано та зроблено Банком, що в свою чергу суд погоджує та додає, що мені не був наданий окремий кредитний продукт у вигляді овердрафту, однак на її рахунку виникав несанкціонований овердрафт, на суму якого Банк нараховував відсотки в розмірі, передбаченому тарифами банку.
Несанкціонований овердрафт, що був застосований, окрім того, що на законодавчому рівні є неправомірним та вважається несправедливою умовою, умови кредитного договору, укладеного між сторонами, не містять права банку в односторонньому порядку та без відповідної заяви позичальника надавати їй овердрафт.
Вважає, що висновки, викладені у судовому рішенні суперечить один одному, а при задоволені позовних вимог були враховані виключно висновки на користь Банку, що само по собі суперечить принципам змагальності та справедливості, що повинні застосовуватись при винесені судових рішень у цивільних провадженнях.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 26.03.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі  сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 21.11.2019 між АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 2027410345 про надання споживчого кредиту, який за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (а.с.41).
Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору кредит видається позичальнику у загальному розмірі 8189,00 грн на цільове використання кредиту: - на придбання товару. Дата остаточного повернення кредиту - 21.11.2021; строк, на який надається кредит, визначений графіком платежів.
Згідно з пунктом 1.2. Кредитного договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись: фіксована процентна ставка у розмірі 0.01 % річних.
Пунктом 1.3. Кредитного договору визначено, що повернення кредиту, сплата процентів та інших, передбачених договором платежів, відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів на рахунок погашення боргових зобов`язань.
Також 21.11.2019 ОСОБА_1 підписано Паспорт споживчого кредиту від АТ «ОТП БАНК» (а.с.45).
З розрахункових документів про придбання відповідачкою 21.11.2019 товарів у ТОВ «Комфі Трейд» на загальну суму 7799,00 грн, зокрема: рахунок-фактури № СФGIT-0000211338, видаткової накладної № ЧGIT2-0059, фіскального чеку на суму 7799 грн, вбачається, що кредитні кошти складають 7799,00 грн. (а.с.47, 48, 49).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та підтвердженні належними доказами.
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду мотивуючи таким.
Відповідно до вимог статей 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (статті 1054, 1055 ЦК України).
Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (стаття 1054 ЦК України).
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
В преамбулі договору зазначено, що продавцем є ТОВ «Комфі Трейд», що реалізує товари в рамках програми споживчого кредитування банку. Товаром/послугою за цим договором є товар/послуга згідно з рахунком-фактурою № СФGIT-0000211338 від 21.11.2019, що позичальник купує у продавця із залученням кредитних коштів банку товарів загальною (заставною) вартістю 7799,00 грн.
Крім умов про видачу споживчого кредиту, вказаним договором сторони узгодили умови про видачу та обслуговування кредитної картки позичальника.
За правовою природою цей договір є змішаним договором кредитування та Договором про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток.
АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання за договором виконав повністю, що підтверджується наданими розрахунковими документами, які свідчать про придбання відповідачкою 21.11.2019 товарів у ТОВ «Комфі Трейд» на загальну суму 7799,00 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, внаслідок порушення відповідачем зобов`язань зі своєчасного погашення заборгованості станом на 13.10.2022 року утворилась заборгованість за кредитним договором №2027410345 від 21.11.2019 у розмірі 90 418,53 грн, яка складається з: 52123,48 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2158,73 грн - заборгованість за відсотками; 26986,52 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9149,80 грн - заборгованість за простроченими відсотками ( а.с. 10-22).
До матеріалів справи долучено звіт-рахунок за період з 27.01.2020 по 27.06.2023 відносно ОСОБА_1 де відображено усі операції за картковим рахунком ( а.с. 24-40).
З наведеного вбачається, що відповідачка отримала кредит, користувалася кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.
Відповідачка не надала апеляційному суду доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості перед АТ «ОТП БАНК», не довела відсутності заборгованості.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).
Тому, враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевим судом при винесенні рішення про задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 січня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                              Судді