Номер провадження: 22-ц/813/3424/24 
Справа № 522/2246/23
Головуючий у першій інстанції Суворова О.В.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.05.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарова М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судових засідань Пухи А.М.
учасники справи:
позивач — ОСОБА_1 
відповідач — ОСОБА_2 
представник відповідача – ОСОБА_3 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Суворової О.В., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів,-
встановив:
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач 02.02.2023 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 225999,96 грн ., суми індексації аліментів у розмірі 2355,01 грн., посилаючись на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , у розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з 25.04.2019 року і до 31.08.2020 р. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 03.05.2022 року по справі №522/7294/19 - рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2021 року змінено в частині періоду сплати аліментів, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з 25.04.2019 року і до 30.06.2023 року або до закінчення навчання. 
З приводу виконання вказаного рішення у Другому Приморському ВДВС у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 69146232 від 02.06.2022 року та ВП № 60885821 про стягнення додаткових витрат на утримання ОСОБА_4 у розмірі 9110, 00 гривень. 
На виклики державного виконавця відповідач не реагує, про що свідчить ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2022 року про розшук відповідача, за поданням державного виконавця. 
Позивачка звертає увагу, що відповідач є моряком за фахом та має відкриті банківські рахунки у іншій країні (Молдова). На підтвердження цього до позову додаються відомості стосовно наявності банківського рахунку у комерційному банку Молдови «Вікторіябанк», які надавались на офіційний запит Кишинівського районного суду (запит 27-68/2020 від 19.10.2020 року). Вказані відомості свідчать про те, що відповідач відкрив рахунок на території іншої країни з метою приховання від позивачки, виконавчих органів та судів України свої статки та з метою не сплачувати аліменти. 
Позивачка на підставі зазначеного звернулась до суду із позовом, вважає дії відповідача стосовно несплати аліментів неправомірними та просить стягнути пеню за несплату аліментів та суму індексації аліментів.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів – задоволено частково.
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить стягнути пеню, нараховану на заборгованість за прострочення сплати аліментів, яка на час звернення до суду з даним позовом існувала, та те, що боржник був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та знав про свій обов`язок їх сплати, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідач не надав, а тому, суд приходить до висновку що заявлені позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню .
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 27.04.2021 року (справа №522/7294/19) та постановою Одеського апеляційного суду від 03.05.2022 року за період з травня 2019 року по березень 2023 року становить 645 750 гривень, однак враховуючи положення ст. 196 СК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню у розмірі 235 999, 96 грн. , що не перевищує 100 % суми заборгованості по аліментах.
Крім того зазначено, що позивачем здійснено та надано суду розрахунок суми індексації аліментів за період з травня 2019 року по березень 2023 року, відповідно до якого сума індексації становить 76 955,72 гривень.
Наданий позивачем розрахунок суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки суми індексації аліментів у розмірі 76 955,72 гривень.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з таким рішення суду, адвокат Адабаш С.А. звернулась з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; судовим рішенням не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норм матеріального права.
Зазначає, що Постановою Одеського апеляційного суду від 03.05.2022 по справі №522/7294/19 - рішення Приморського районного суду м Одеси від 27.04.2021р. змінено в частині періоду сплати аліментів, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з 25.04.2019 року і до 30.06.2023 року або до закінчення навчання.
При цьому, справа розглядалася апеляційним судом без виклику сторін за матеріалами, наявними у справі. Про час та місце розгляду справи сторони не викликалися. Відповідачу ОСОБА_2 текст рішення не надсилався.
Про ухвалене рішення ОСОБА_2 дізнався вже в межах справи №522/2246/23, коли у квітні 2023 року він отримав від позивачки ОСОБА_1 електронною поштою заяву про збільшення позовних вимог по іншій справі.
30.05.2023 року ОСОБА_2 через свого представника вперше отримав текст судового рішення, про що є відмітка в матеріалах справи №522/7294/19 і підтверджується відповіддю Приморського районного суду м. Одеси на запит адвоката.
Відповідно до положень ст. 84 ЦПК 07.07.2023р. у судовому засіданні було подано клопотання про витребування з цивільної канцелярії Приморського районного суду м. Одеси справу №522/7294/19 та оглянути її в судовому засіданні на предмет часу отримання ОСОБА_2 копії судового рішення, яке набуло чинності 03.05.2022 року, але суд цього не зробив, відмовивши адвокатесі Адабаш С.А, в задоволенні клопотання.
Суд надав стороні відповідача окремо надати доказ отримання копії рішення суду саме 30.05.2023 року, проте, у зв`язку із хворобою адвоката після потрапляння у ДТП, представниця відповідача не змогла з`явитися до суду, про що надала відповідне клопотання і просила відкласти судовий розгляд справи. Проте суд, незважаючи на це клопотання, визнав причини неявки адвоката не поважними і розглянув справу у відсутності відповідача.
Вважає, що суд допустив порушення процесуального прав, не надав можливості стороні відповідача довести свою позицію і надав стороні позивачки перевагу у обґрунтуванні своєї позиції і доведенні обставин справи, що призвело до помилки у встановленні обставин справи і ухваленні висновків по справі.
Отже, ОСОБА_2 , не маючи інформації про результати розгляду справи не здійснював сплату платежів, оскільки вважав, що вимога сплачувати аліменти на дитину, яка навчається на заочній формі навчання є незаконно.
Проте, як тільки йому стало відомо про судове рішення, яким стягувалися аліменти на повнолітню доньку, він одразу, вже 02.06.2023 року розпочав сплачувати аліменти.
Тому, висновки суду про винну несплату ОСОБА_2 аліментів і необхідність нарахування пені не узгоджується з обставинами справи і є несправедливими і незаконним.
В даному випадку, відсутня вина ОСОБА_2 , яка б мала місце у разі умисної несплати аліментів, проте, необізнаність щодо суті ухваленого судом рішення не може свідчити про виникнення у нього зобов`язань по сплаті аліментів з 04.05.2022 року.
Щодо явки сторін.
ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, інші сторони повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, через електронний кабінет завчасно, про те в судове засідання не з`явились, заяв про відкладення не надходило, що не заважає розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27.04.2021 року (справа №522/7294/19) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти щодо утримання дитини ОСОБА_4 , у розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з 25.04.2019 року і до 31.08.2020 р.(а.с.135-137).
Постановою Одеського апеляційного суду від 03.05.2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м.Одеса від 27.04.2021 року змінено в частині періоду сплати аліментів, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 гривень щомісячно ,починаючи з 25.04.2019 року і до 30.06.2023 року або до закінчення навчання. В решті рішення суду першої інстанції – залишено без змін (а.с.138-141).
Постановою Другого Приморського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ від 02.06.2022 року відкрито виконавче провадження №69146232 на підставі виконавчого листа №522/7294/19 , виданого 26.05.2022 року (а.с.15).
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Другого Приморського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ станом на 24.01.2023 р. заборгованість боржника ОСОБА_2 складає 235 999,96 грн. за період з квітня 2019 року по січень 2023 р. (а.с.16-17).
Постановою Другого Приморського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ від 03.10.2022 року по виконавчому провадженні №69146232 встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України (а.с.18-19).
Постановою Другого Приморського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ від 03.10.2022 року по виконавчому провадженні №69146232 встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами (а.с.20).
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеса від 14.09.2022 року (справа №522/7294/19) подання державного виконавця Другого Приморського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ Подолян А.В. про розшук боржника ОСОБА_2 задоволено, оголошено боржника ОСОБА_2 у розшук (а.с.21-23).
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12023163500000028 від 24.01.2023 по скарзі ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань по ч.1 ст.164 КК України (а.с.27).
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення зі сплати аліментів за період з 01.06.2022 по 31.03.2023 р. заборгованість складає 235 999,96 грн. (а.с.51-52), пеня складає суму у розмірі 645750 грн.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Другого Приморського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ станом на 01.04.2023 р. заборгованість боржника ОСОБА_2 складає 235 999,96 грн. за період з квітня 2019 року по березень 2023 р. (а.с.53-54).
Відповідно до розрахунку індексації аліментів за період з 01.06.2022 р. по 28.02.2023 р. загальна сума складає 76 955,72 грн.(а.с.55-56).
Ухвалюючи постанову судова колегія виходить з наступних положень Закону.
За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Як зазначено у ч.1 ст. 196 СК України, неустойка може бути стягнута з того, хто винен у простроченні сплати аліментів. За аналогією з цивільним законодавством, у цьому разі слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладено тягар доказування протилежного.
Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р=(А1 х Q1 х 1 %)+(A2 х Q2 х 1 %)+………(An х Qn х l %), де:
p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.
Вищезазначене твердження узгоджується з правовою позицією викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі № 333/6020/16-ц.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Позивачем здійснено та надано суду розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Відповідно до нього загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2022 по 31.03.2023 р. складає 645 750 грн.
Наданий позивачем розрахунок апеляційний суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону, відповідач не надав заперечень щодо формули та порядку розрахунку позивача.
Враховуючи те, що позивач просить стягнути пеню, нараховану на заборгованість за прострочення сплати аліментів, яка на час звернення до суду з даним позовом існувала, та те, що боржник був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та знав про свій обов`язок їх сплати, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідач не надав, а тому, суд приходить до висновку що заявлені позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню .
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 27.04.2021 року (справа №522/7294/19) та постановою Одеського апеляційного суду від 03.05.2022 року за період з травня 2019 року по березень 2023 року становить 645 750 гривень, однак враховуючи положення ст. 196 СК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню у розмірі 235 999, 96 грн. , що не перевищує 100 % суми заборгованості по аліментах.
Щодо позовних вимог про стягнення індексації аліментів апеляційний суд зазначає наступне .
Частинами першою та другою статті 184 СК України визначено, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі N 6-113цс13, висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".
Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно - правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").
Частиною першою статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року N 1078(далі - Порядок N1078).
Відповідно до положень частин третьої-четвертої статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення " індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і непізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індекс у споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
При цьому, з огляду на Порядок N1078, зокрема Додаток 1 "Приклад обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації" до Порядку, індексація проводиться щомісячно (колонка "Величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації" у таблиці Додатку 1), починаючи з місяця, у якому величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації і подальша зміна розміру індексації відбувається у разі, коли індекс споживчих цін наростаючим підсумком знову перевищить поріг індексації.
Відповідно до абзаців один, два пункту 104 Порядку N 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти.
Позивачем здійснено та надано суду розрахунок суми індексації аліментів за період з травня 2019 року по березень 2023 року, відповідно до якого сума індексації становить 76 955,72 гривень.
Наданий позивачем розрахунок суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки суми індексації аліментів у розмірі 76 955,72 гривень.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають. 
З урахуванням викладеного, з огляду на досліджені докази, суд дійшов висновку, що апелянтом в ході розгляду справи не було доведено обставин на які він посилався, як на підставу для задоволення апеляційної скарги.
Доводи щодо того, що суд допустив порушення процесуального прав, не надав можливості стороні відповідача довести свою позицію і надав стороні позивачки перевагу у обґрунтуванні своєї позиції і доведенні обставин справи, що призвело до помилки у встановленні обставин справи і ухваленні висновків по справі є необгурнтованим, з огляду на те, що вказана справа тривалий час знаходилась у провадженні Приморського районного суду м. Одеси, та неодноразово відкладалась за заявами сторони відповідача, а саме : 06.04.2024 (а.с. 62), 26.04.2024 (а.с. 84), 22.06.2024 (а.с.115-116), 16.08.2024 (а.с. 142), крім того судове засідання призначене на 28 серпня 2023 року представник відповідача також просив відкласти розгляд справи, що свідчить про затягування розгляду вказаної справи.
Посилання апелянта на те, що відсутня вина ОСОБА_2 , яка б мала місце у разі умисної несплати аліментів, проте, необізнаність щодо суті ухваленого судом рішення не може свідчити про виникнення у нього зобов`язань по сплаті аліментів з 04.05.2022 року спростовується матеріалами справи так як рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 27.04.2021 року (справа №522/7294/19) зобовязання виникли а постановою Одеського апеляційного суду від 03.05.2022 року змінено період період з травня 2019 року по березень 2023 року . Твердження про те, що як тільки відповідачу стало відомо про судове рішення, яким стягувалися аліменти на повнолітню доньку, він одразу, вже 02.06.2023 року розпочав сплачувати аліменти не стогсуються жодних судових рішень і не підтверджуються жодними доказами.
Будь яких інших доказів апеляційна скарга не містить.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться в ній є власним трактуванням норм законодавства, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Наведені в апеляційній скарзі які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2023 року - залишити без змін. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 21 травня 2024 року.

Головуючий суддя                                                         В.В. Кострицький

Судді                                                                         М.В. Назарова

Ю.П. Лозко