ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3095/24 Справа № 204/7387/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:        
головуючої судді Канурної О.Д.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В., 
за участю секретаря судового засідання: Керімової-Бандюкової Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2023 року у справі № 204/7387/23 за позовною заявою ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав (суддя першої інстанції Книш А.В.), -

В С Т А Н О В И В:
       
       У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до  ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав.
   В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він з відповідачкою не перебував у шлюбі та мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що відповідач не займається вихованням сина, повністю усунулась та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до нього будь-якої батьківської уваги та турботи з огляду на наступне. 
       З 2020 року відповідачка не брала участі в утриманні їх спільної дитини. Позивач несе весь тягар матеріального утримання дитини на собі, самостійно забезпечує дитину одягом, їжею, за необхідності ліками, оплачує комунальні послуги та здійснює інші витрати. 
       31 травня 2022 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання. За умовами вказаного договору сторони домовились, що син ОСОБА_3 буде проживати з батьком, визначені дні та порядок спілкування матері з дитиною, встановлено обов`язок матері сплачувати батькові кошти щомісячно на утримання в сумі 2000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Однак мати не проводила час з дитиною, не піклувалась та не цікавилась нею, матеріальні кошти на утримання дитини не надавала. Крім того, весь цей час позивач лише власними силами забезпечував дитині виховання, належні умови проживання, розвитку, навчання, слідкував за станом його здоров`я. В свою чергу, позивач має можливість самостійно та належним чином утримувати дитину, оскільки: має постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем роботи, має достатній та стабільний дохід, регулярно проходить обов`язкові наркологічні та психіатричні огляди. Звертає увагу суду і на те, що дії відповідачки щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків є наслідком її винної та навмисної поведінки. Відповідачка мала можливість брати учать у вихованні або, принаймні, в утриманні своєї дитини, однак мати не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, належного утримання, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Факт ухилення відповідачкою від своїх батьківських обов`язків у своїх письмових поясненнях підтверджують і мешканці сусідніх з місцем проживання дитини та батька дому, а також бабуся дитини. 
       В судовому засіданні 26 вересня 2023 року при проведенні підготовчого засідання у справі протокольно залучено третю особу - орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради.
       Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено повністю.
       Із вказаним судовим заочним рішенням ОСОБА_1 не погодився та 23 січня 2024 року подав до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду постановлено із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
       Судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачка, яка є матір`ю дитини, не піклується про здоров`я дитини з квітня 2020 року, що підтверджується відповіддю лікарні № 9 від 05 травня 2023 року, помилково вважаючи, що позивач також перешкоджає у з`ясуванні думки дитини, при цьому не взявши до уваги рекомендації, надані практичним психологом та соціальним педагогом, зазначені у довідці № 69 від 31 жовтня 2023 року КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР.
       Зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 не зверталась до органу опіки та піклування з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною з боку батька, з чого виходить, що матері ніхто не перешкоджав брати участь у вихованні та лікування дитини, однак суд першої інстанції побудував свій висновок на користь відповідачки виключно на припущеннях.
       Суд при цьому зазначив, що у найкращих інтересах дитини є проведення її опитування в залі судового засіданні, навіть при наявності цілком реальної можливості нанесення їй психологічної травми, встановленої компетентними спеціалістами. Позивач вважає, що будь-яке з`ясування думки дитини має передусім на меті захист її прав та інтересів, а тому має відбуватись за максимально комфортних та антистресових умов. Це правило має бути абсолютним навіть, якщо отриманий у результаті доказ здаватиметься менш вагомим ніж той, який отриманий у результаті поставлення дитини у надзвичайно некомфортні для неї умови при опитуванні.
       Судом першої інстанції також не було взято до уваги відповіді дитини на запитання фахівців, викладених у довідці № 69 від 31 жовтня 2023 року, зокрема, те, що «Помню, как мама, когда жила с нами, била меня тапком та обзывалась. Она была то добрая, то злая». Підставою для відхилення отриманих відомостей стало те, що такі відомості є показаннями з чужих слів, при цьому суд першої інстанції прийняв до уваги позитивну оцінку відповідачки її сусідкою ОСОБА_4 зі слів представника третьої особи - органу опіки та піклування Центральної адміністрації ДМР ОСОБА_5 .
       Разом з цим позивач зазначає, що відповідач, будучи достеменно обізнаною про дату, час та місце розгляду справи, жодного разу не з`явилась особисто до зали судового засідання, що свідчить про абсолютну незацікавленість матері у подальшому її статусі як матері дитини.
       Всі надані до суду докази свідчить про те, що мати дитини ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків, поводилась з дитиною жорстоко, не має бажання змінювати свою поведінку, а тому, на думку позивача, є всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, що не є невідворотним наслідком, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною, побачення з нею, а також має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав щодо дитини, як про це зазначено у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2023 року цивільну справу було витребувано із суду першої інстанції. 
       07 лютого 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду. 
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та надано строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
       Копію ухвали та копію апеляційної скарги судом надіслано сторонам засобами поштового зв`язку 14 лютого 2024 року та 13 лютого 2024 року на електронну скриньки в системі «Електронний суд» органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, що ним отримано того ж дня (а.с.128).
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року призначено апеляційну скаргу ОСОБА_1 до розгляду на 17 квітня 2024 року о 13.10 год.
       Відповідачка ОСОБА_2 , своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористалася та відзиву на апеляційну скаргу не подавала, однак засобами поштового зв`язку надіслала нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи у її відсутності, яка зареєстрована судом 19 лютого 2024 року.
       13 березня 2024 року орган опіки та піклування Управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника та просив прийняти рішення, яке найкраще відповідає інтересам дитини.         
       В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 17 квітня 2024 року відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою (а.с. 135).
       Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , пояснення представника позивача ОСОБА_1  – адвоката Курячого А.М., пояснення представника третьої особи - органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Проскуріну Є.К., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.        
       Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
       Із матеріалів справи вбачається, що батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.16).
       Актом обстеження умов проживання від 07 травня 2022 року, складеного уповноваженими особами управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають: позивач ОСОБА_1 , дитина ОСОБА_3 , 2017 року народження, та бабуся ОСОБА_6 , 1957 року народження, створені задовільні умови для повноцінного розвитку, навчання та виховання дитини, у дитини є місце для розвитку та відпочинку (а.с.19-20).
       21 травня 2022 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання, відповідно до якого сторони домовилися, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде проживати з батьком, а також погоджено порядок спілкування дитини з матір`ю. Також даним договором визначено, що матір дитини зобов`язана сплачувати батькові кошти на утримання в сумі 2000 грн до досягнення дитиною повноліття (а.с.17-18).
       Також позивачем надано суду копії письмових свідчень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 27 квітня 2023 року, які зводяться до того, що дитина проживає з батьком, матір дитини участі у житті дитини не приймає (а.с.28-31).
       03 травня 2023 року відповідачкою складено нотаріально посвідчено заяву за місцем вимоги, відповідно до якої вона дає згоду та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав на її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також просить розглянути справу з приводу позбавлення її батьківських прав на ОСОБА_3 без її участі (а.с.32).
       З відповіді Комунального некомерційного підприємства «Дніпроський центр первинної медіко-санітарної домомоги № 9» Дніпровської міської ради від 05 травня 2023 року вбачається, що 20 липня 2018 року родина уклала декларацію із сімейним лікарем ОСОБА_11 та за потребою до лікаря зверталися обоє батьків. 
Зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сімейні стосунки між ними припинені. ОСОБА_2 проживає окремо.
Останні два роки мати не мешкає з родиною, тому вихованням та лікуванням ОСОБА_12 займається виключно батько – ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здоровий, на диспансерному обліку не перебуває.
Батько завжди вчасно звертався на прийом, ретельно виконував всі рекомендації та призначення лікаря. ОСОБА_12 щеплений за віком. Батько завжди за першою вимогою приходить на прийом з дитиною на профілактичні огляди та щеплення. 
Матір останній раз зверталася у квітні 2020 року (а.с.21-22).
Як вбачається із висновку Органу опіки та піклування адмінстрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 19 липня 2023 року, комісія з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району дійшла висновку, що означені факти, як кожен окремо так і в сукупності, підтверджують той факт, що мати ОСОБА_2 , 1982 року народження, наміру здійснювати належне виховання та утримання сина, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток не має, від виконання покладених на неї батьківських обов`язків самоусувається, надавши заяву про відмову від своїх батьківських прав і обов`язків відносно малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , 1982 року народження відносно малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.55-57).
       Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 10 жовтня 2023 року, складеного уповноваженими особами відділу захисту прав Управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради за місцем проживання відповідачки, на момент виходу нікого не було вдома, двері тамбура закриті, потрапити до квартири не можливо (а.с.87).
       Згідно з копією акту обстеження умов проживання від 20 жовтня 2023 року, складеного уповноваженими особами відділу захисту прав Управління-служби у справах Центральної адміністрації Дніпровської міської ради за місцем проживання відповідачки, на момент виходу нікого не було вдома. Бесіда відбулася з мешканкою квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , 1957 року народження, яка повідомила, що відповідачка знаходиться на роботі (а.с.86).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження ті обставини, що відповідачка не піклується про здоров`я дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його фізичний, духовний та моральний розвиток тощо та відповідно не знайшов свого підтвердження факт ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції Дніпровський апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Частиною 1 статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Як вбачається із частини 1 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 
       Відповідно до частини другої вказаної вище статті, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Із пояснень в судовому засіданні Дніпровського апеляційного суду позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Курячого А.М., вбачається, що з 2020 року відповідачка не брала участі в утриманні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий мешкає з батьком, котрий утримує дитину, піклується про неї. Мати участі у вихованні сине не приймає, мешкає окремо, 2000,00 грн. на утримання сина не сплачує.
В судовому засіданні Дніпровського апеляційного суду 17.04.2024 року представник третьої особи - органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради – начальник відділу захисту прав дітей Проскуріна Є.К. вважала за доцільне позбавити  ОСОБА_2  батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідачка ОСОБА_2 надіслала до Дніпровського апеляційного суду нотаріально посвідчену заяву, в котрій вказано, що вона не погоджується із заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2023 року та підтримує апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Визнає позовні вимоги позивача у відповідності до статті 206 ЦПК України і просить суд розглянути справу в її відсутність (а.с. 129).
Відповідно до частини 1 статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Посилання в рішенні суду першої інстанції на те, що навіть те, що внаслідок позбавлення відповідача батьківських прав, позивач тримає право на відстрочку від мобілізації, не може бути протиставлено перериванню судом юридичного зв`язку між дитиною та її матір`ю, є безпідставним, оскільки частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, доказування не може грунтуватися на припущеннях.
В судовому засіданні Дніпровського апеляційного суду позивач надав довідку про бронювання військовозобов`язаного, оскільки він працює у виробничому структурному підрозділі «Дніпровська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» за професією тесляр 4 розряду (а.с. 149).
Крім того, відповідачка не позбавлена в разі зміні свого відношення до дитини відповідно до частини 1 статті 169 СК України, яка передбачає, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Частиною 6 статті 164 СК України передбачено, що рішення суду про позбавлення батьківський прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.        
Як вбачається із частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви до суду першої інстанції позивачем сплачено1073,60 грн. судового збору (а.с. 6), за подання апеляційної скарги позивачем сплачено 1610,40 грн. (а.с. 116), а всього 2684,00 грн., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
        Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_14  задовольнити. 
       Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_14  задовольнити. 
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт НОМЕР_1 , виданий 20.09.2019 року Красногвардійським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 28 жовтня 2011 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Стягнути з ОСОБА_2 и (РНОКПП  НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_14  (РНОКПП  НОМЕР_3 )  витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       
Судді:                                                                        О.Д. Канурна
                                                                               
                                                                       Т.В. Космачевська
                                                                                                                                                        О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 22 квітня 2024 року

Суддя: О.Д.Канурна