Справа № 347/2906/23 
Провадження № 22-ц/4808/556/24 
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого          Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:                    Василишин Л.В., Максюти І.О.
секретаря                Гудяк Х.М.
з участю                 представника ОСОБА_1 адвоката Репала О. О.
відповідача                 ОСОБА_2 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в режимі відеконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Репала Олексія Олександровича на заочне рішення Косівського районного суду від 04 березня 2024 року, ухвалене в складі судді Кіцули Ю.С. в м. Косів, повний текст складено 07 березня 2024 року у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 08.08.2021 року у вечірню пору доби біля господарства, де проживає ОСОБА_1 за адресою: с. Старі Кути, Косівського району, Івано-Франківської області на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин спричинив їй умисне легке тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин правої гомілки із синцем та травматичним набряком м`яких тканин, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №117 Косівського міжрайонного відділення Івано-Франківського обласного бюро судово- медичної експертизи від 18.08.2021 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, ОСОБА_2 , своїми умисними діями, які виразились у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України. Неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача завдано позивачу немайнових втрат, тобто моральної шкоди. Спричинена у моральна шкода полягає у спричинених моральних стражданнях, які позначили негативні зміни у житті позивача ОСОБА_1 : щоденні думки та спогади про нанесену травму. Враховуючи, що сторони є сусідами, то у позивача є страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь на її користь 50 000 гривень моральної шкоди .
Заочним рішенням Косівського районного суду від 04 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073, 60 на користь отримувача коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (стягувачем є Державна судова адміністрація України).
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Репало О. О. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову в повному розмірі, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що судом не враховано характер та обсяг страждань позивача, які вона зазнала внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 . Крім того, шкода була понесена в результаті злочинних та умисних дій позивача та мало наслідком порушення звичного способу життя позивача. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає обґрунтованим стягнення 50 000 грн моральної шкоди. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу завдольнити.
ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив. Вважає рішення суду законним та обгрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Задовольняючи часткового позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховує рівень фізичного болю та страждань, яких зазнали позивач у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних страждань, яких зазнала позивач у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи. Суд також врахував ту обставину, що між сторонами тривалий час існують особисті неприязні відносини. З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку, що пропорційною компенсацією моральних страждань позивачу є відшкодування їй відповідачем спричиненої моральної шкоди у розмірі 7000 грн, на підставі чого позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у межах зазначеної суми, - і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи. 
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Судом встановлено, що вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18.10.2021 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а саме, у спричиненні позивачці ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень за обставин вказаних позивачкою у позовній заяві, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень (а.с.10-12).
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 
Відповідно до положень статей 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, зокрема в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.
Таким чином, дел іктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. 
У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що встановлено вина відповідача, причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди. Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 7 000, 00 грн, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з принципів розумності і справедливості та урахував, що позивач перенесла фізичний біль та страждання, які зазнала у зв`язку з незаконними діями відповідача.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано характер та обсяг страждань позивача, які вона зазнала внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 , оскільки розмір відшкодування моральної шкоди визначено судом з урахуванням вимог розумності та справедливості. Підстави для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, визначеного судом першої інстанції відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 3 028 грн.
Ціна позову в даній справі становить 50 000грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн*100=302 800 грн).
Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Репала Олексія Олександровича залишити без задоволення. Заочне рішення Косівського районного суду від 04 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст складено 25 травня 2024 року.

Судді:                                                                        В.Д.Фединяк
                                                                               І.О. Максюта
                                                                               Л.В.Василишин