КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 359/2631/23                                                                           Головуючий у суді І інстанції Чирка С.С.
Провадження № 22-ц/824/8991/2024                                                      Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
19 червня 2024 року                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради в особі Служби у справах дітей та сім`ї, про визначення місця проживання дітей,
 
в с т а н о в и в:
 
У березні 2023 року до суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради, в особі Служби у справах дітей та сім`ї про визначення місця проживання дітей.
В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказує, що з 11 грудня 2009 року перебуває з ОСОБА_1 у шлюбі, який зареєстрований відділом РАЦС Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 583.
Від шлюбу народилось двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також від першого шлюбу позивачка має дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка також є членом сім`ї та проживає з позивачем.
Подружнє життя з ОСОБА_1 не склалось, справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді у Бориспільському міськрайонному суді Київської області. Зазначає, що у них виник конфлікт через житло, яке вони отримали проживаючи однією сім`єю, через це ОСОБА_1 погрожував відібрати дітей.
Просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх матір`ю - ОСОБА_2 .
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду  Київської області від  31 січня 2024 року позов задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з матір`ю - ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважаючи його незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що при зверненні з даним позовом до суду, позивачкою не зазначено в чому саме полягає її порушене право, не подано доказів існування між батьками дітей спору щодо місця їх проживання, а також доказів звернення позивача до Служби у справах дітей з метою надання допомоги та розв`язання такого спору. Спільні діти з народження проживають разом з позивачкою. Спору щодо визначення місця проживання дітей немає. У відзиві на позов зазначені інші спори між батьками, які не мають відношення до місця проживання дітей. Будь-яких дій щодо зміни місця проживання дітей відповідач не вчиняв. Наразі відповідач дуже часто знаходиться у відрядженнях, так як є військовослужбовцем. Твердження позивачки про будь які погрози є безпідставним та не підтверджуються матеріалами справи. Окрім цього, ніяких кримінальних проваджень відносно фактів викладених в позовній заяві не існує. За таких обставин вважає, що позовні вимоги позивачки про визначення місця проживання дітей з нею не підлягають судовому розгляду, оскільки відсутнє, право, що підлягає судовому захисту, так як діти і так проживають з позивачкою.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В порядку визначеному статті 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу у письмовій формі, в якому остання просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити. 
Представник позивачки - адвокат Хлівний Я.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, до суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він є військовослужбовцем і наразі готуються докази про його перебування у складі Збройних Сил України, а також ним готується клопотання про зупинення провадження у справі. Його представник - адвокат Лоза Д.В. також не може бути присутнім в судовому засіданні у зв`язку із хворобою.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів не визнала поважною причини неявки відповідача в судове засідання. При цьому колегія суддів взяла до уваги ту обставину, що в судове засідання, яке було призначено на 29 травня 2024 року відповідач - ОСОБА_1 також не з`явився і подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено і розгляд справи було відкладено на 19 червня 2024 року.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, було зроблено відповідний актовий запис № 583 (а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народився син - ОСОБА_3 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, зроблено відповідний актовий запис № 439 від 09 липня 2010 року (а.с.9). 
ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін народився другий син - ОСОБА_4 , про що Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), складено відповідний актовий запис № 610 від 20 жовтня 2022 року (а.с.10).
Від першого шлюбу ОСОБА_2 має дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).
В ході розгляду цивільної справи, 14 червня 2023 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.58-60).
Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов від 10 березня 2023 року та витягів з реєстру територіальної громади, позивачка, двоє синів та дочка від першого шлюбу, зареєстровані та проживають разом з матір`ю (а.с.12).
Згідно довідки Бориспільського ліцею «Лідер» Бориспільської міської ради Київської області № 42, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 навчається у 7-А класі Бориспільського ліцею «Лідер». Мати відвідує батьківська збори, а також інші заходи в навчальному закладі. З класним керівником та педагогічним колективом співпрацює (а.с.18).
Орган опіки та піклування надав суду висновок, щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, в якому вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.54).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.
Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дітей разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
У відповідності до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін разом з матір`ю - ОСОБА_2 , оскільки визначення місця проживання дітей має важливе значення та безпосередньо пов`язане з виникненням прав та обов`язків дітей та батьків.
Так позивачка зазначала, що між нею і відповідачем виникали спірні питання щодо приватизації квартири, сторони перебувають у стані конфлікту. Відповідач виказував наміри забрати у позивачки дітей.
Крім того, відповідно до частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Відповідно до частини п`ятої статті 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.
Тобто, визначення місця проживання дітей з матір`ю надає матері право вирішувати питання зміни місця проживання дітей без обов`язкового погодження цієї зміни з батьком, тимчасового виїзду за межі України без отримання дозволу батька. Такі надані законом можливості мають суттєве значення в ситуаціях, коли батьки дитини знаходяться у неприязних відносинах, не знаходять компромісу у вирішенні питань виховання дитини і направлені, перш за все, на дотримання прав дитини на свободу пересування, гармонійний розвиток її особистості.
За відсутності укладеного між батьками договору про участь батьків у виховані дітей і при наявності заявленого позову, суд не може погодитись із твердженнями відповідача про відсутність спору між сторонами, а отже і предмета позову.
Наявність заперечень зі сторони ОСОБА_1 проти позову, що відображено у судовому рішенні є також підтвердженням наявності протиріч, відсутності згоди, конфлікту, спору між сторонами.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасоване з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
Керуючись статтями 263, 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2024 року у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25 червня 2024 року.
 
Головуючий                                                                         С.А. Голуб

Судді:                                                                                   Т.А. Слюсар

                                                                                              Д.О. Таргоній