КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №752/6308/24                                                                           Головуючий у суді І інстанції: Слободянюк А.В.
провадження №22-ц/824/10144/2024                                                       Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 червня 2024 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., 
секретар судового засідання: Дуб С.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року про повернення заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання майна приватною власністю, припинення права власності на майно, стягнення коштів за упущену вигоду, відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2024 року до Голосіївського районного суду м. Києва за використанням підсистеми «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання майна приватною власністю, припинення права власності на майно, стягнення коштів за упущену вигоду, відшкодування моральної шкоди.
У своїй заяві заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову, а саме: накласти арешт на майно ОСОБА_2 - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 до вирішення питання позовної заяви, поданої ним протягом 10 днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року повернуто заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву від 22.03.2024 року про забезпечення позову до подачі позовної заяви або направити її для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що зазначені судом першої інстанції підстави повернення заяви від 22.03.2024 року не відповідають діючим нормам ЦПК України. Вказував, що направлення відповідачу (сторонам) копії заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви, до її подання до суду, з наданням суду доказів направлення, не передбачено діючими нормами ст.ст. 43, 152 ЦПК України, в тому числі і через можливі дії відповідача із майном, до накладання на нього арешту. Відзив відповідача на заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви, нормами ЦПК України теж не передбачено. Крім того, нормами ст. 153 ЦПК України визначено дводенний термін розгляду заяви про забезпечення позову, без повідомлення учасників справи.
Вважає посилання суду першої інстанції на норми ч. 7 ст. 43 ЦПК України, відносно заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви, є безпідставними, через відсутність у зазначених нормах обов`язку позивача направляти відповідачу (сторонам) копію заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви. Вказував, що зазначена заява про забезпечення позову, не є заявою по суті справи.
15 травня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_3 - адвоката Коротенко Євгенії Олександрівни, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що заявником в порушення вимог ч. 7 ст. 43 ЦПК України не додано доказу надсилання заяви іншим учасникам справи.
Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Порядок та підстави забезпечення позову врегульовані окремою главою 10 ЦПК України, частина друга статті 149 якої передбачає, що забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповдіно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Встановлено, що у березні 2024 року до Голосіївського районного суду м. Києва за використанням підсистеми «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання майна приватною власністю, припинення права власності на майно, стягнення коштів за упущену вигоду, відшкодування моральної шкоди.
Суд апеляційної інстанції вважає, що подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову відповідає всім вимогам щодо форми та змісту, які наведені у статті 151 ЦПК України.
Ненадання заявником до заяви про забезпечення позову доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів (ч. 7 ст. 43 ЦПК України), не може бути підставою для повернення заяви, оскільки стаття 151 ЦПК України, яка є спеціальною нормою щодо вирішення питання про забезпечення позову, не містить вимоги щодо необхідності подання таких доказів, навіть у разі подання заяви в електронній формі.
При цьому, колегія суддів зауважує, що положеннями статті 151 ЦПК України, в якій визначено вимоги щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову, не передбачено такої умови як надання суду копії заяви про забезпечення позову разом з додатками для надсилання іншим учасникам справи.
Більше того, згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Оскільки, положеннями ст. 151 ЦПК України не передбачено подання копії заяви про забезпечення позову для інших учасників справи та враховуючи, що за приписами ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів без повідомлення учасників справи, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про обов`язок заявника надати докази надсилання заяви іншим учасникам справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до перевірки відповідності зазначеної заяви вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, що не відповідає визначеній у ст. 2 ЦПК України меті цивільного судочинства та принципам верховенства права та пропорційності, ст.ст. 10, 11 цього ж Кодексу.
За таких обставин вказана заява про забезпечення позову підлягала вирішенню по суті без застосування наслідків, передбачених ч. 10 ст. 153 ЦПК України, оскільки заява не містить недоліків, при яких суд повинен її повернути заявнику.
Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви постановлена з порушенням норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 року у справі №757/395/19-ц зазначив, оскільки суд першої інстанції заяву про забезпечення позову по суті не розглядав, а повернув її заявнику, то ухвалення судового рішення по суті апеляційним судом за наслідком розгляду такої заяви виходить за межі повноважень апеляційного суду.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 379 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено «05» червня 2024 року.

Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко

Судді                                                                                       Д.Р. Гаращенко 

                                                                                                 В.І. Олійник