УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/4026/19                 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М. 
Категорія 8                  Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Шевчук А.М., Талько О.Б. 
з участю секретаря
судового засідання         Бузган А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/4026/19 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , треті особи,  які не  заявляють самостійних  вимог щодо  предмету спору: Житомирська міська рада, Акціонерне товариство «Альфа-Банк», Орган опіки  та піклування Житомирської міської ради про виділення в натурі частки будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_4  
на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2022 року, яке ухвалено під головуванням судді Чішман Л.М. 
встановив:
У березні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила виділити в натурі 1/3 частки її майна із спільної часткової власності домоволодіння - житлового будинку загальною площею 97,00 кв. м. вартістю 58 365, 00 грн. з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з припиненням на нього права спільної часткової власності в окрему квартиру, згідно висновку судово-технічної експертизи, проведеної по справі, а також визнати за нею право власності на неї як на самостійний об`єкт права власності. Встановити порядок користування земельною ділянкою площею 600 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши у її користування земельну ділянку згідно висновку судово-технічної експертизи, проведеної по справі. Вирішити питання судових витрат.
На обґрунтування позову вказувала, що після смерті її батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок у АДРЕСА_1 загальною площею 97 м. кв. Спадкоємцями за заповітом, які вступили в спадщину, стали позивач ОСОБА_1 на 1/3 частини житлового будинку та ОСОБА_6 на 2/3 частини житлового будинку. Право власності на успадковане домоволодіння зареєстровано у встановленому законом порядку на 1/3 частини житлового будинку на неї та на 2/3 частини житлового будинку на ОСОБА_6 .
Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її племінник - ОСОБА_6 . Після його смерті в спадщину на 2/3 частини житлового будинку вступили його дружина з дитиною ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та його мати - ОСОБА_2 в рівних частках по 1/3 кожний. Проте, на даний час спадкоємці ОСОБА_6 право власності на 2/3 домоволодіння на себе не оформили.
Фактично житловим будинком повністю користується та володіє ОСОБА_3 одноосібно. Позивач ж своєю частиною будинку не має можливості користуватися, оскільки ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у вільному доступі та користуванні ним: змінила замки в будинку, поставила систему відеоспостереження території та сигналізацію, встановила замки на вхідних воротах та калитці. Позивач неодноразово зверталася до поліції щодо неправомірних дій ОСОБА_3 , проте їй рекомендовано було звернутися за захистом її порушеного права до суду.
Добровільно здійснити поділ будинку відповідачі не погоджуються.
У зв`язку із неприязними відносинами з відповідачкою, просила також встановити порядок користування прибудинковою земельною ділянкою загальною площею 600 кв. м., яка була надана в постійне користування ОСОБА_5 згідно рішення виконкому №148 від 23.02.1954 року та договору від 23.03.1954 року. Розмір та конфігурація земельної ділянки визначена відповідно до вимог законодавства, чинного на час передачі її в користування в технічному паспорті на будинок. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 з урахуванням ухвали про виправлення описки, задоволено. Виділено в натурі частку майна із спільної часткової власності - житлового будинку, загальною площею 97,00 кв. м. з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з припиненням на нього права спільної часткової власності, згідно варіанту №1 висновку експертів №220/07-2020 від 07.07.2020 року, а саме виділено в натурі ОСОБА_1 наступне майно : коридор (1-2) площею 6,1 кв. м., кімната (1-3) площею 15,2 кв. м., кімната (1-4) площею 16,5 кв.м., господарські будівлі та споруди: (1-3 14/25) - 14/25 частин огорожі. Зобов`язано компенсувати різницю вартості відступлення від ідеальних часток незавершеного будівництва житлового будинку шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4  по 12 308,67 грн. на кожного. 
Виділено в користування ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 згідно першого варіанту висновку від 01.08.2021 року №496/08/2022, яка проходить по точках:1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-1, зі сторонами: 13,78м-8,32м-1,0м-0,73м-лінія доходить по лінії поділу житлового будинку (літ. «А»)-4,69м-1,0м-4,78м-4,98м-4,41м-21,85м  в тому числі надати з обмеженим використанням для забезпечення іншого (-их) співвласника (-ів) можливістю доступу, обслуговування та поточного ремонту житлового будинку (літ. «А»), відповідно п.6.1.41ДБН Б.2.2-12:2019, а саме:
- ділянку площею 5,7 кв.м (0,00057 га), що на схемі позначена під № 1-1 (зображена зеленим кольором зі штрихуванням), яка проходить по точках: 6-7-8-17-16-6 зі сторонами: 4,70м-1,0м-1,03м-5,72м-1,0м;
- ділянку площею 0,7 кв.м (0,00007 га), що на схемі позначена під № 1-2 (зображена зеленим кольором зі штрихуванням), яка проходить по точках: 3-4-5-15-3, зі сторонами: 1,0м-0,73м-1,0м-0,73м.
В користуванні інших співвласників залишено земельну ділянку загальною площею 514,0 кв. м (0,0514 га), що на схемі позначена під №2 (зображена жовтим кольором), яка проходить по точках: 2-3-4-5-6-7-8-9-12-13-14-2 зі сторонами: 8,32м- 1,0м - 0,73м - лінія проходить по лінії поділу житлового будинку (літ. «А»)-4,69м-1,0м-4,78м-26,45м-2,89м-20,79м-16,7м. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що після настання повноліття він не був залучений до розгляду справи, що вважає грубим порушенням його прав як сторони у справі.
Зазначає, що судом вирішено виділити в натурі ОСОБА_1 частку майна зі спільної часткової власності згідно варіанту №1 висновку експертів №220/07-2020 від 07.07.2020 року, проте даний висновок не враховує суттєві обставини, які впливають на можливість користування виділеними частками майна.
Відповідно до висновку експертизи пропонувалося декілька варіантів виділення часток житлового будинку та прибудинкової території з відступленням від ідеальних часток, проте в жодному із запропонованих варіантів не враховано наступні суттєві обставини. На виділеній позивачу земельній ділянці відповідно до варіанту № НОМЕР_1 , знаходиться вихід до комунікацій (водопостачання та водовідведення), ворота та проїзд до гаража (господарська споруда), які було збудовано померлим ОСОБА_6 за власний рахунок без участі позивача. Металева огорожа (з обох сторін: АДРЕСА_2 ), ворота, хвіртки були встановлені за кошт померлого ОСОБА_6 , проте висновок експертів містить наступну інформацію: «огорожа зі сторони пров. 2-го Колективного реконструйована ОСОБА_1 , інша частина огорожі №1-3 по пров. 1-го Ливарного також була реконструйована при цьому відомості про те ким і коли здійснена реконструкція в представлених матеріалах відсутні». Дане твердження не відповідає дійсності. 
Зазначає, що виділений позивачу коридор (1-2) площею 6,1 кв.м. має вихід до горища, на якому розміщені комунікації для здійснення опалення житлового будинку, проте виділ частки згідно із запропонованим висновком, унеможливить використання та обслуговування мережі теплопостачання в будинку. На його думку, висновок експертів містить різноманітні методики визначення вартості житлового будинку однак, оскільки експерти не були присутні всередині будинку, не могли оцінити стан ремонту та внутрішнього оздоблення житлового будинку, тому вважає, що визначена вартість будинку не відповідає його дійсній вартості.
Виділ 1/3 частки ОСОБА_1 в житловому будинку з подальшим виділенням цієї частки в окрему квартиру унеможливить виділити повноцінні частки для інших власників будинку – відповідачів, оскільки після виділення частки позивачу, відповідачі вже не матимуть технічної можливості для виділення своїх часток, їх розмежування відповідно до будівельних норм та вільного їх використання.
В порушення норм ст. 360 ЦК України, позивач жодним чином не приймає участі у сплаті комунальних послуг, інших обов`язкових платежів і т.д. в межах своєї частки, на що судом першої інстанції не було звернуто увагу. Всі витрати, пов`язані з обслуговуванням будинку ведуть інші співвласники. Вказує, що виділення 1/3 частки ОСОБА_1 в житловому будинку відповідно до запропонованого варіанту фактично позбавляє відповідачів права на повноцінне житло.
Також відповідно до рішення суду першої інстанції було вирішено компенсувати різницю вартості відступлення від ідеальних часток шляхом стягнення з позивача на користь відповідачів по 12 308, 67 грн. на кожного, проте станом на день подання апеляційної скарги позивач рішення суду в цій частині не виконала.
Сторони своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.
Представник позивача - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача - ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача підтримала, просила її задовольнити, а рішення Богунського районного суду м. Житомира скасувати.
Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є співвласниками будинку по АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_1 на 1/3 частини житлового будинку та після смерті ОСОБА_6 , якому належало 2/3 частини будинку, його спадкоємці: дружина з дитиною ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та його матір ОСОБА_2 в рівних частках по 1/3 кожний.
На підставі рішення виконкому Житомирської міськради депутатів трудящих № 148 від 23.02.1954 р. про відведення земельної ділянки комунальної власності ОСОБА_5 було надано в безтермінове користування земельну ділянку площею 600 кв. м. та згідно договору надано право на будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_3 ) (а.с.23-27, т.1).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.04.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори Брох А.А. та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №30281903 від 24.04.2012 року, Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно №1167800 від 13.03.2013 року, ОСОБА_1 як спадкоємцю після смерті батька ОСОБА_5 , належить на праві власності 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_4 , а ОСОБА_6 за заповітом належить 2/3 частки вказаного житлового будинку (а.с.16-17, 19 т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 04 листопада 2017 року (а.с.74, т.1).
Спадкоємцями щодо майна померлого ОСОБА_6 є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які спадщину прийняли, що підтверджується матеріалами спадкової справи №26/2018 (а.с.56-86, т.1).
Згідно відповіді № 9883 від 18.09.2018 року щодо неправомірних дій ОСОБА_3 , яка чинить перешкоди у вільному користуванні частиною будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів для захисту свого права та останній повідомлено, що відносини, що склалися між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відносяться до цивільно-правових та підлягають захисту в судовому порядку (а.с.28 т.1).
Відповідно до висновку експертів №220/07-2020 за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, проведеної на виконання ухвали суду від 12.03.2020 року, виділ 1/3 частки ОСОБА_1 в житловому будинку та належних господарських будівлях і спорудах, що розташований по АДРЕСА_1 , як передбачено п. 6 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року, не вбачається за можливе. У даному висновку надано три можливі варіанти виділу частки позивачу, розроблені із відступом від часток сторін (а.с.178-219 т.1).
На підставі рішення Житомирської міської ради № 311 про надання дозволу на виготовлення технічної документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель та Додатку 1 до рішення Житомирської міської ради №311 від 23.09.2021 року відносно земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 (а.с.193-194, т.2), розробленої ФОП ОСОБА_9 технічної документації вказаної земельної ділянки (а.с.195-206, т.2), витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.197, т.2) вбачається, що площа земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:07:038;0056 за адресою: АДРЕСА_1 , становить 0,0771 га.
01 серпня 2021 року за заявою позивача судовими експертами за результатами проведеної комісійної земельно-технічної експертизи, виготовлено висновок 496/08-2022, відповідно до якого виділ  ОСОБА_1  1/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:07:038;0056, що розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , відповідно до вимог нормативно-правових актів та часток співвласників, є технічно можливим. Експертами запропоновано три можливі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою (а.с.214-226, т.2).  
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виділення в натурі частки майна позивача із спільної часткової власності саме за варіантом №1, запропонованого експертом у висновку 01.08.2021 року №496/08-2022, оскільки вважав його найбільш прийнятним, врахувавши майнові права та інтереси сторін та сприяючи кожному з них користуватися житловим будинком та земельною ділянкою за призначенням, що відповідає інтересам сторін та надає можливість нормального користування.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, оскільки вони відповідають положенням матеріального та процесуального права.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України  власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.
Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.
Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.
Системний аналіз положень статей  183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Також відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Частиною четвертою ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Згідно з частиною першою статті 88 ЗК України  володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди- у судовому порядку.
Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні позивачу та співвласникам житлові будинки, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, потрібно брати до уваги цю угоду.
Отже, при вирішенні спору суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності усталеного порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками та визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 734/2499/16-ц (провадження № 61-14837св19).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 2114/2-3819/11 (провадження № 61-1070св19) наголошено на необхідності забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі.
З метою вирішення питання щодо технічної можливості виділити в натурі позивачу 1/3 частки її майна із спільної часткової власності домоволодіння житлового будинку загальною площею 97,00 кв. м., з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з припиненням на нього права спільної часткової власності та встановити порядок користування земельною ділянкою площею 600 кв. м. за цією ж адресою, суд першої інстанції призначив у справі комісійну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу.
Висновком експерта № 220/07-2020 від 07.07.2020 року визначено можливі варіанти виділу в натурі належних сторонам частин будинку з відступом від ідеальних часток. Експерт запропонував три варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що є найбільш наближеними до ідеальних часток співвласників з відповідною грошовою компенсацією іншому співвласнику, та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 просила здійснити виділ спірного майна в натурі за варіантом № 1 висновку експертизи, із сплатою нею на користь відповідачів компенсації різниці вартості відступлення від ідеальних часток незавершеного будівництвом житлового будинку шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідачів 36 926, 00 грн., а саме по 12 308,67 грн. кожному.
Крім цього, 01 серпня 2021 року за заявою позивача, судовими експертами за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи, виготовлено висновок №496/08-2022, яким визначено три варіанти виділу ОСОБА_1 земельної ділянки (а.с.214-223 т.2). Варіантом першим цієї експертизи щодо виділу ОСОБА_1 1/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером 10136300:07:038:0056, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (до варіанту № 1 виділу частки позивачу в житловому будинку та господарських спорудах висновку експертів № 220/07-2020 від 07.07.2020), з метою забезпечення доступу ОСОБА_1 до відповідної частини житлового будинку, господарських споруд, пропонується надати земельну ділянку загальною площею 257,0 кв.м (0,0257 га). 
Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про задоволення позову та виділ позивачу частини будинку згідно із запропонованим у висновку експерта № 220/07-2020 від 07.07.2020 варіантом № 1 і земельної ділянки за першим варіантом комісійної земельно-технічної експертизи №496/08-2022 від 01.08.2021.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки здійснення виділу у натурі частки позивача із майна, що є у спільній частковій власності сторін, є технічно можливим без втрати їх цільового призначення із незначним відхиленням від розмірів ідеальних часток співвласників, забезпечує необхідну ізоляцію сторін, передбачає незначний обсяг ремонтно-будівельних робіт з перепланування та переобладнання приміщень житлового будинку, а також забезпечує розумний баланс інтересів сторін як співвласників.
Доводи апеляційної скарги про неврахування даним висновком суттєвих обставин, з яких на виділеній позивачу земельній ділянці відповідно до варіанту №1 знаходяться вихід до комунікацій (водопостачання та водовідведення), ворота та проїзд до гаража (господарська споруда), які було збудовано померлим ОСОБА_6 за власний рахунок без участі позивача, а виділений позивачу коридор (1-2) площею 6,1 кв.м. має вихід до горища, на якому розміщені комунікації для здійснення опалення житлового будинку, що унеможливить використання та обслуговування мережі теплопостачання у будинку, заявником під час розгляду справи не були доведені.
Також колегія апеляційного суду відхиляє доводи заявника щодо невірного визначення вартості житлового будинку, оскільки відповідачем не спростовані висновки експертів і клопотання про проведення повторної або додаткової експертизи відповідач не заявляв.
Відповідачем ОСОБА_4 не доведено і в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач жодним чином не приймає участі у сплаті комунальних послуг, інших обов`язкових платежів і т.д. в межах своєї частки.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 червня 2024 року.

Головуючий                                                         Судді