УХВАЛА

 
10 червня 2024 року
м. Київ
справа № 401/3479/21
провадження № 51-2949 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 18 березня 2024 року щодо неї,
 
встановив:
 
Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2023 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК), до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Постановлено до набрання вироком законної сили, застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши під варту в залі суду.
Строк покарання відраховувати з дня взяття ОСОБА_4 під варту.
Зараховано в строк покарання період перебування ОСОБА_4 під вартою з 01 по 06 вересня 2021 року включно.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у відшкодування спричиненої моральної шкоди 140 000 грн.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_5 216 000 грн - страхове відшкодування утриманцям по втраті годувальника, 72 000 грн - страхове відшкодування моральної шкоди.
Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
 
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 березня 2024 року апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_6  - залишено без задоволення, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області                      від 13 жовтня 2023 року стосовно  ОСОБА_4  - без змін.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджена не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо неї.
Перевіривши касаційну скаргу засудженої на відповідність вимогам статті 427 КПК, Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до якихсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Так, у касаційній скарзі засуджена, окрім іншого, посилається на те, що пожежний гідрант, з яким контактував її автомобіль під час ДТП, встановлено з порушенням правил пожежної безпеки. Вказує на: розбіжності, які не було враховано судами попередніх інстанцій у ряді експертиз та постановах слідчого щодо проміжку часу дорожньо-транспортної пригоди; відсутність слідів, які виникають після контакту автомобіля з людиною, а саме слідів крові потерпілої на місці аварії; розбіжності у вироку та висновках експерта щодо швидкості руху автомобіля та його технічної справності; наявність виправлень в експертизі стосовно дати її закінчення; відсутність експертизи щодо наявності наркотичних речовин у крові потерпілої; соціальну складову взаємовідносин у сім`ї потерпілої; формальний підхід у розслідуванні кримінального провадження та його розгляді. При цьому, засуджена вважає, що рухалась з безпечною швидкістю та не порушувала вимог пунктів 12.1, 12.3, 12.4 ПДР.
Тобто, зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджена не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, однак, одночасно вона посилається на те, що вину визнавала та щиро кається, при цьому наводить доводи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі через суворість та ставить вимоги лише в цій частині, чим допустила суперечності у своїй скарзі.
Отже, така позиція позбавляє суд касаційної інстанції прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги, оскільки засуджена не конкретизує з чим саме вона не погоджується - з незаконністю її засудження за частиною 2                 статті 286 КК, чи з призначеним їй покаранням за цією санкцією. 
Крім того, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджена фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій та по суті посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Таким чином, у касаційній скарзі засуджена має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень, які, на її думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
 
До того ж, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;
 - скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
 - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
 - змінити судове рішення.
Натомість, у прохальній частині касаційної скарги засуджена ставить вимоги лише щодо вироку суду першої інстанції, при цьому, не звернула увагу на те, що вказане рішення переглядалося апеляційним судом. Тобто, такі вимоги не узгоджуються з положеннями статті 436 КПК. 
Разом з тим, засуджена у прохальній частині касаційної скарги просить касаційний суд: «ухвалити постанову про зміну покарання, а саме: позбавлення волі на строк 5 років, застосувати до неї статтю 75 КК та звільнити від відбування основного покарання та встановити іспитовий строк або покарання у вигляді позбавлення волі, але обрати мінімальний строк, передбачений санкцією частини 2 статті 286 КК, а саме строк 3 роки, враховуючи, що нею вчинено неумисний злочин з необережності», однак такі вимоги є неконкретизованими та викладені не у відповідності до статті 436 КПК.
Крім того, вимоги засудженої до касаційного суду, а саме: «постановою ухвалити рішення про реалізацію автомобіля «MAZDA6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та спрямувати вилучені кошти від продажу потерпілому ОСОБА_5 в рахунок цивільного позову або ухвалити постанову щодо передачі автомобіля «MAZDA6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до Збройних Сил України чи, реалізувавши даний автомобіль, передати вилучену від продажу суму коштів для Збройних Сил України» не узгоджуються з положеннями статті 436 КПК та повноваженнями Верховного Суду.
Також, в порушення вимог частини 3 статті 427 КПК засуджена не зазначає в касаційній скарзі чи бажає вона брати участь у касаційному розгляді.
Вказані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до статті 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Згідно з вимогами частини 4 статті 429 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
 
Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення нового тексту касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень статті 427 КПК.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд 

постановив:
 
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 жовтня          2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 18 березня 2024 року щодо неї залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нею ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                   ОСОБА_3