ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2024 року
м. Харків
справа № 645/1997/15
провадження № 22-ц/818/1802/24 
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участі секретаря судового засідання Тітченко О.В.
учасники справи:
скаржник - ОСОБА_1 
особа дії якої оскаржуються - старший державний виконавець Індустріального ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Прядун Катерини Іванівни
боржник - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 березня 2024 року постановлену у складі судді Іващенко С.О.,-
УСТАНОВИВ:
В листопаді 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив суд встановити, що старшим державним виконавцем Індустріального ВДВС СМУ МЮ (м. Харків) Е.І. Прядун відповідно до вимог ст. 28 ЗУ « Про виконавче провадження», не виконані процесуальні дії в надані постанови від 19.12.2022 в строк цього закону з матеріалами виконавчого провадження №49057672 вимогами діючого законодавства; визнати дії старшого виконавця Індустріального ВДВС СМУ МЮ м. Харків Прядун Е. І як бездіяльність виконавця за вимоги ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 74 ЗУ « Про виконавче провадження» в виконані за постановою про повернення виконавчого документа стягувану від 19.12.2022 № 49057672 наданих стягувану 31.10. 2023, під особистий підпис в отримані постанови.
В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що в Індустріальному ВДВС СМУ МЮ (Харків) було відкрито виконавче провадження за постановою ВП №49057672, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 76500,00 грн згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харків по справі № 645/1997/15-ц від 07.10.2015. У вказаному виконавчому провадженні ОСОБА_1 має статус стягувача та користується правом ст. 15 ЗУ « Про виконавче провадження». 18.10.2023 стягувач подав до Індустріального ВДВС м. Харків відповідно вимогам ст.ст. 18,19 ЗУ «Про виконавче провадження» заяву в доступі та наданні всіх інших виконавчих проваджень, копію виконавчого провадження з індексатором доступу до Автоматично системи виконавчого провадження, копії виконавчого документу №49057672. У скарзі ОСОБА_1 зазначив, що 31.10.2023 на особистому прийомі у державного виконавця ОСОБА_3 в приміщені за адресую: АДРЕСА_1 , каб.131 стягувач ОСОБА_1 отримав під особистий підпис наданою державним виконавцем Прядун К.І – Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.10.2022 за ВП № 49057672. Постанова державного виконавця від 19.12.2022 №49057672 - про повернення виконавчого документу стягувачу датована 19.12.2022, і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені, законом, тобто надсилається адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Просить встановити бездіяльність державного виконавця в даному виконавчому провадженні.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 березня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що станом на 27.11.2023 за виконавчим листом №645/1997/15 від 07.10.2015 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 31.12.2013 у розмірі 76500,00 грн відкрито виконавче провадження №73247730 в Немишлянському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 16.10.2015 року Фрунзенським відділом Харківського міського управління юстиції відкрито ВП № 49057672 за виконавчим листом №645/1997/15-ц за примусовим виконанням боржником суми боргу 76 500, 00 грн, яке не виконано в повному обсязі, жодного надходження грошових виплат через Фрунзенський ВДВС м. Харків до стягувача не надходило за період 2015 - 2024 року, що підтверджуються відсутності в матеріалах виконавчого провадження надходжень грошових виплат стягувачу. Скаржник зазначив, що суд під час розгляду справи не дослідив докази у справі та не ознайомився з письмовими доказами, що підтверджують допущені державним виконавцем вимоги закону та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені скарги. В іншому апелянт посилався на доводи зазначені в скарзі.
09 травня 2024 року до суду апеляційної інстанції від старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Прядун К.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника та державного виконавця,дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимога ухвала суду відповідає не в повній мірі.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №49057672 з примусового виконання виконавчого листа №645/1997/15-ц від 07.10.2015 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 31.12.2013 у розмірі 76500,00 грн.
16.10.2015 державним виконавцем керуючись статтями 3, 18, 24 Закону України “Про виконавче провадження” винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 26.10.2015 державним виконавцем керуючись статтею 28 Закону України “Про виконавче провадження” винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 7650,00 грн. 
03.11.2015 державним виконавцем, керуючись вимогами ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника. 
15.04.2021 державним виконавцем керуючись вимогами ст.56 ЗУ «Про виконавче проваджений» винесено постанову про арешт коштів боржника. 
17.11.2021 державним виконавцем керуючись статтею 42 Закону України. «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 269,00 грн. 
17.11.2021 державним виконавцем керуючись вимогами ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника. 
06.12.2021 державним виконавцем, керуючись частиною третьою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про розшук майна боржника» а саме: транспортний засіб PEUGEOT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 . 
06.12.2022 державним виконавцем направлено вимогу до Головного управління національної поліції в Харківській області про надання інформації щодо розшуку ТЗ. 19.12.2022 надійшла відповідь Головного управління національної поліції в Харківській області, що транспортний засіб PEUGEOT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): 11303262, оголошений у розшук за постановою державного виконавця №49057672 від 06.12.2021 не виявлений протягом року з дня оголошення у розшук. 
19.12.2022 державним виконавцем керуючись п.7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яку 19.12.2022 направлено поштою боржнику та стягувачу (вих.№57157).
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Із наведеними конституційними положеннями кореспондується частина перша статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року в справі №1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як зазначає Європейський Суд з прав людини у справі "Soering vsUK" Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.
Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України "Про виконавче провадження".
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
У ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі-підприємцю під розписку.
Відповідно до ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.
З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2022 державним виконавцем керуючись п.7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яку в порушення вимог чинного законодавства не було направлено скаржнику, а отже суд першої інстанції помилково зазначив, що виконавцем не було порушено чинного законодавства.
Водночас вимоги скаржника, щодо встановлення того, що старшим державним виконавцем Індустріального ВДВС СМУ МЮ (м. Харків) Е.І. Прядун відповідно до вимог ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», не виконані процесуальні дії в надані постанови від 19.12.2022 не підлягають задоволенню, оскільки державним виконавцем було підтверджено ненаправлення на адресу скаржника даної постанови і встановлення даного факту, який не заперечується сторонами, не є необхідним. 
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справі, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).
Враховуючи викладене, суд уважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, тому вона підлягає задоволенню частково, а рішення суду – скасування, з ухваленням нової постанови про часткове задоволення заяви. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 березня 2024 року – скасувати.
Скаргу   ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Прядун Е.І.– задовольнити частково.
Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Прядун Е.І., щодо ненаправлення на адресу стягувача постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 19.12.2022 у виконавчому провадженні №49057672.
В іншій частині скаргу залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 червня 2024 року.
Головуючий    О. Ю. Тичкова

Судді О.В.Маміна 

Н.П.Пилипчук