ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/1009/21  Номер провадження 22-ц/814/1815/24	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів: Абрамова П.С., Одринської Т.В.,
з секретарем Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2023 року (повний текст рішення складено 27 грудня 2023 року)

у справі за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про відібрання дітей від батьків, без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2021 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про відібрання дітей від батьків? без позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Діти перебувають на обліку служби у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у зв`язку з перебуванням у складних життєвих обставинах (батьки дітей ухиляються від виконання батьківських обов`язків).
Батьками не створені належні умови для проживання дітей, їх виховання, утримання та розвитку.
Батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не цікавляться навчанням дітей та не відвідують батьківські збори у навчальних закладах, з 2013 року ведуть асоціальний спосіб життя, тривалий час не працюють, існують за рахунок державних виплат на дітей.
Батько ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, поводив себе агресивно по відношенню до інших членів сім`ї, з жовтня 2019 року перебуває у реабілітаційному центрі для наркозалежних.
Мати ОСОБА_1 не виявляє бажання до працевлаштування, схильна до жебракування, зловживає алкогольними напоями.
ОСОБА_1 постійно змінює місце проживання разом з двома дітьми: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою уникнути обстеження умов проживання спеціалістами ССД по Холодногірському району.
Батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не створюють умов для отримання освіти і розвитку дітей, їх лікування і утримання, всебічного розвитку.
Своєю свідомою поведінкою, а саме цинічним нехтуванням батьківськими обов`язками систематично порушують права та інтереси дітей.
Вказані порушення прав дітей з боку батьків без необхідного захисту порушених прав можуть привести в подальшому до негативних наслідків у житті дітей.
З урахуванням вищезазначеного позивач просив суд відібрати дітей: неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_1 , без позбавлення її батьківських прав та від батька ОСОБА_4 , без позбавлення його батьківських прав.
Також просив суд стягнути з кожного з відповідачів аліменти на утримання дітей у розмірі по 1/3 частині від усіх доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з перерахуванням коштів на користь державного закладу, дитячого будинку сімейного типу, опікуна (піклувальника) або прийомних батьків, до яких буде влаштовано дітей.
Короткий зміст судового рішення
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2023 року позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про відібрання дітей від батьків? без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено частково.
Відібрано дітей: неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_1 , без позбавлення її батьківських прав.
Відібрано дітей: неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від батька ОСОБА_4 , без позбавлення його батьківських прав.
В задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн 00 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн 00 коп.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відібрання дітей у батьків? без позбавлення батьківських прав відповідає інтересам неповнолітньої ОСОБА_2 , та малолітнього ОСОБА_3 , оскільки відповідачі ухиляються від виконання обов`язків по вихованню дітей, які у зв`язку з цим опинилися у складних життєвих обставинах, а подальше перебування дітей в даній сім`ї є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2023 року ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, прохала суд частково скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про відібрання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_1 відмовити, а в іншій частині судове рішення залишити без змін.
Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за подачу апеляційної скарги.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду суперечать фактичним обставинам справи. 
Відповідач вважає, що позивачем не наведено будь-яких обставин, які викликали б крайню необхідність розлучення дитини з батьками. Просить врахувати, що відібрання у неї дітей позбавить їх батьківської турботи і може призвести до погіршення їх становища.
Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції ухваливши рішення про відібрання дітей не вирішив питання про передання їх органу опіки і піклування.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позиція учасників справи у суді апеляційної інстанції
Відповідачка та її представник, взявши участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити. 
Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.
Щодо меж перегляду оскаржуваного рішення
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги стосуються виключно незгоди ОСОБА_1 з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2023 року в частині відібрання дітей: неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав, то підстави апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення в іншій частині відсутні.
Встановлені обставини справи
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова 07 листопада 2006 року (т. 1 а.с.12).
Згідно даних свідоцтва про народження, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 25 січня 2013 року, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( т. 1 а.с.13).
Відповідно характеризуючих матеріалів, виданих 12 лютого 2021 року ДОП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за місцем мешкання характеризується негативно (т. 1 а.с. 16- 17);
З інформації КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №19» Харківської міської ради від 27 лютого 2020 року №179/0/523-20 встановлено, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають під наглядом фахівців закладу. Рекомендації лікарів батьки виконують (т. 1 а.с.18);
Відповідно до характеристики ХЗОШ №126 на ученицю 8-Б класу ОСОБА_2 від 08 лютого 2021 року, протягом 1 семестру 2020-2021 остання характеризується посередньо, мати майже не підтримує зв`язків зі школою (т. 1 а.с. 19);
Заявою ОСОБА_1 від 16 грудня 2020 року на адресу директора Харківської ЗОШ І-ІІІ ступенів №12, остання інформує про зміну місця проживання дітей (т. 1 а.с. 20);
Згідно з інформації Харківської ЗОШ І-ІІІ ступенів Харківської міської ради від 02 лютого 2021 року №01-22/37 на адресу начальника Центру соціальних служб Холодногірського району м. Харкова надійшло повідомлення про те, що в даному навчальному закладі навчається ОСОБА_2 , сім`я якої опинилась в складних життєвих обставинах, оскільки батьки не виконують свої обов`язки. (т. 1 а.с. 21);
Так, листом Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Холодногірського району м. Харкова від 08 лютого 2021 року №139 на адресу начальника служби у справах дітей по Холодногірському району м. Харкова повідомлено про зміну місця проживання родини ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 22);
Відповідно до листа Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Холодногірського району м. Харкова від 30 червня 2020 року № 504 на адресу начальника служби у справах дітей по Холодногірському району м. Харкова, у якому повідомлялось, що ОСОБА_1 має негативну характеристику (т. 1 а.с. 24);
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_3 від 11 січня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що санітарно-гігієнічні та побутові умови незадовільні. Мати повідомляє, що вона з дітьми проживає в будинку її батьків, стосунки в сім`ї доброзичливі (т. 1 а.с. 24);
Відповідно акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , від 29 травня 2020 року умови проживання незадовільні, квартира потребує ремонту та прибирання (т. 1 а.с. 25);
З інформації КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №19» Харківської міської ради від 23 лютого 2021 року №189/0/523-21 вбачається, що діти ОСОБА_7 та ОСОБА_2 перебувають під наглядом фахівців закладу (т. 1 а.с. 63);
Листом Харківської ЗОШ І-ІІІ ступенів Харківської міської ради від 30 вересня 2021 року №01-22/157 на адресу начальника Служби у справах дітей по Холодногірському району, згідно якого 01 вересня 2021 року повідомлено, що ОСОБА_2 не з`явилась на заняття у тому числі і по хворобі, про що була надана довідка. 21 вересня 2021 року комісією не було обстежено житлово-побутові умови родини ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 , оскільки батько ОСОБА_4 повідомив, що за цією адресою діти не проживають (т. 1 а.с. 122).
Довідкою №55-21 від 22 жовтня 2021 року, виданою Харківською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №170 Харківської міської ради, згідно якої ОСОБА_1 з 20 жовтня 2021 року працює на 0,75 ставки в даному закладі прибиральником службових приміщень (т. 1 а.с. 140).
Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).
Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України.
Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).
Ухвалюючи рішення про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, суд повинен виходити із доведеності позивачем факту умисного ухилення від виконання відповідачем своїх обов`язків з виховання дитини.
Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Під час розгляду справи, на виконання вимог статті 12 Конвенції про права дитини, статті 171 СК України, щодо права дитини висловлювати свою думку та бути заслуханою з питань, що її торкаються, була заслухана думка дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.1 а.с. 158-158).
Зокрема, вони повідомили, що з матір`ю вони підтримують тісні стосунки, вона займається їх вихованням та утриманням, а складнощі Єлизавети в Харківській загальноосвітній школі № 126 Харківської міської ради були пов`язані з неможливістю налагодити контакт з учителями, перехід в нову шкоду дані проблеми вирішив.
Водночас, відповідач заперечувала проти відібрання у неї дітей, зазначала про бажання спілкуватися з дітьми та брати участь у її вихованні, на підтвердження чого надала докази офіційного працевлаштування та навчання дітей у благодійній організації.
Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до наданої захисником інформації з благодійної організації протягом трьох років, коли справа перебувала в провадженні, ОСОБА_1 утримує дітей, опікується ними та уважно ставиться до їх потреб, а з початком військових дій, разом з дітьми евакуювалася до Західної України (т. 2 а.с. 18), що, в свою чергу, доводить факт належного виконання нею батьківських обов`язків. 
Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Апеляційний суд, також, зазначає, що матеріали справи не містять доказів, винної поведінки відповідача та ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Сам факт неповідомлення матір`ю про зміну місця проживання заклад освіти та невідвідування шкільного закладу - не є підставою для відібрання дітей від матері, без позбавлення її батьківських прав.
Суд першої інстанції послався, як на доказ невиконання батьківських обов`язків, на інформацію КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №19» Харківської міської ради від 27 лютого 2020 року №179/0/523-20, при цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що навпаки, дана інформація підтверджує належне виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 , оскільки в даній інформації зазначено, що батьки звертаються до лікарів за допомогою, рекомендації лікарів виконують, що в свою чергу, вказує на належний догляд дітей з боку батьків.
Також, суд першої інстанції помилково зазначив, як доказ на акт обстеження матеріально – побутових умов сім`ї ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 24), а поза увагою суду залишився факт проживання матері та дітей за іншою адресою, факт доброзичливих стосунків у сім`ї, як зазначено в акті.
Крім того, суд першої інстанції послався на акти обстеження умов проживання від 15 липня 2021 року та від 09 вересня 2021 року, при цьому судом першої інстанції не враховано те, що дані акти не мають жодного доказового значення у справі, оскільки мати ОСОБА_1 з дітьми за адресою реєстрації не проживали. 
Судом першої інстанції враховано, як доказ невиконання батьківських обов`язків, що відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 184 КУпАП, при цьому матеріали справи не містять відомостей про прийняте судом рішення за результатними розгляду протоколу. 
Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що позивачем не доведено, а в судовому засідання не встановлено, що відповідач ОСОБА_1 ухиляються від виконання обов`язків по вихованню дітей, які у зв`язку з цим опинилися у складних життєвих обставинах, а подальше перебування дітей з нею є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання
Отже, враховуючи сукупність доказів, що маються в матеріалах справи колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, а відтак рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2023 року підлягає скасуванню в частині відібрання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_1 та стягненні з неї судового збору.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про її задоволення, відповідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2023 року в частині відібрання дітей: неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_1 , без позбавлення її батьківських прав та стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1816 грн 00 коп. підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині.
У іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. 
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).
Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за подання до суду заяви про захист малолітніх чи неповнолітніх осіб (пункт 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір»).
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу задоволено повністю та те, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб, то судові витрати у розмірі 2724 грн 00 коп. слід компенсувати відповідачу за рахунок держави.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2023 року в частині відібрання дітей: неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_1 , без позбавлення її батьківських прав та стягнення на користь держави судового збору у розмірі 1816 грн 00 коп. – скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині відібрання дітей: неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_1 , без позбавлення її батьківських прав – відмовити.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2023 року – залишити без змін.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у розмірі 2724 грн 00 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 червня 2024 року.

Головуючий                                                                В.П. Пікуль 

Судді                                                                        П.С. Абрамов

                                                                               Т.В. Одринська