Номер провадження: 22-ц/813/366/24 
Справа № 521/2077/18
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/2077/18
Номер провадження: 22-ц/813/366/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Мокана В.В.,

учасники справи:
- позивач – Одеська міська рада,
- відповідач – ОСОБА_1 ,
- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – 1) Державний нотаріус Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальова Лідія Іванівна, 2) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Державний нотаріус Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальова Лідія Іванівна, ОСОБА_2 , про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту окремого проживання та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Державний нотаріус Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальова Л.І., ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Михайлюка О.А. 08 листопада 2018 року,

встановив:

2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог Одеської міської ради

У лютому 2018 року Одеська міська рада звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається з квартири яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 та квартири яка розташована за адресою - АДРЕСА_2 ; 2) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 ) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказане майно.
Одеська міська рада обґрунтовує позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири, загальною площею - 36,5 кв. м., житловою площею - 18,7 кв.м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 , та з однокімнатної квартири, загальною площею - 33,6 кв. м., житловою площею - 21,3 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою форми № 1 (виписка з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 20.07.2015 року № 501, виданою КП «ЖКС «Черьомушки», ОСОБА_3 з 14.05.1990 року по 11.05.2006 рік була зареєстрована та проживала разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_4 , а після його смерті з 11.05.2006 року по 15.06.2014 року проживала одна за адресою - АДРЕСА_1 .
Згідно з Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 23.10.2015 року № 41892644 ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складалися.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2017 року встановлено факт проживання однією сім`єю з січня 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
28.07.2017 року на підставі вищевказаного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_5 .
Вищевказане рішення суду від 13.04.2017 року було у подальшому скасовано. 
Оскільки спірне майно вибуло з володіння територіальної громади міста Одеси на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке було видане нотаріусом на підставі рішення суду, яке в подальшому скасовано, а відповідач ОСОБА_1 знав про те, що спірна квартира вибула з володіння законного власника з порушенням вимог закону, територіальна громада міста Одеси, в особі Одеської міської ради, має право на витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_5 та квартири АДРЕСА_4 , відповідно до положень ч. 1 ст. 1277, п. З ч. 1 ст. 388 ЦК України (Т. 1, а. с. 5 – 13).

Короткий зміст позову ОСОБА_1 .

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт окремого проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 та встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини зі спадкодавцем - ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 ..
Вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з січня 2007 року по 15.06.2014 року проживали разом, але без реєстрації шлюбу, за адресою - АДРЕСА_6 , де вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет, закуповували та користувались спільними продуктами харчування та товарами домашнього вжитку, хоча у шлюбі офіційно не перебували. 
За час спільного проживання з ОСОБА_3 вони здійснювали разом поточний та косметичний ремонт в квартирі, замінили вікна та двері, придбали побутову техніку та оргтехніку і меблі, мали взаємні права та обов`язки. ОСОБА_1 знав усі звички ОСОБА_3 , вона була дуже гостинною людиною, часто запрошували гостей на свята, до останнього її часу часто фотографувались разом. Коли ОСОБА_3 захворіла, позивач піклувався про неї та допомагав у лікуванні, призначеному лікарями. Офіційно ОСОБА_1 був одружений, але за життя ОСОБА_3 не встиг оформити розлучення, яке оформив вже після її смерті. 
Вказує, що позивач займався похованням ОСОБА_3 , у нього знаходиться свідоцтво про її смерть. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, відносно якої вона заповідального розпорядження зробити не встигла у зв`язку з хворобою. Крім позивача інших спадкоємців за законом немає. 
У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, однак нотаріусом листом від 27.08.2014 року було повідомлено про необхідність надання документів, які підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини та рекомендовано звернутися до суду для встановлення цього факту. Зазначає, що він фактично прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 і юридично, згідно чинного законодавства, оформив всі права на спадкове майно, користується ним як власністю, мешкає там на законних підставах і позицію відповідача щодо відумерлості спадщини вважає штучною (Т. 2, а. с. 19 – 21).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2018 року задоволено вищевказані позовні вимоги Одеської міської ради.
Визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею - 36,5 кв. м., житловою площею - 18,7 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 , та однокімнатної квартири, загальною площею - 33,6 кв. м., житловою площею - 21,3 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_2 .
Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_5 , яке зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 3-1140 та видане ОСОБА_1 28.07.2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державною нотаріальною контори Михальовою Л.І..
Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_4 , яке зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 3-1596 та видане ОСОБА_1 27.09.2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державною нотаріальною контори Михальовою Л.І..
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором - державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. від 28.07.2017 року, індексний номер рішення: 36361132, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_5 належить ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 .
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором - державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою J1.I. від 27.09.2017 року, індексний номер рішення: 37303798, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_4 належить ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради - 6 167,00 грн. в рахунок сплаченого судового збору.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту окремого проживання та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно вибуло з володіння територіальної громади міста Одеси на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке було видане нотаріусом на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано. Відповідач ОСОБА_1 знав про те, що спірна квартира вибула з володіння законного власника з порушенням вимог закону, тому територіальна громада міста Одеси, в особі Одеської міської ради, має право на витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_5 , та квартири АДРЕСА_4 , відповідно до положень ч. 1 ст. 1277, п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України (Т. 2, а. с. 121 – 123).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Одеської міської ради відмовити. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги здебільшого аналогічні доводам викладеним у позові ОСОБА_1 .. Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги докази, які підтверджують спільне проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 (Т. 2, а. с. 182 – 190).

Позиція Одеської міської ради в апеляційному суді

Представник Одеської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною.
Позовна заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, при наявності в той же час зареєстрованого шлюбу із іншою особою, не підлягає задоволенню відповідно до практики Верховного Суду (Т. 2, а. с. 215б – 217).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.06.2021 року апеляційне провадження у справі було відкрито (Т. 2, а. с. 198 – 198 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.06.2021 року справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 199).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.02.2023 року залучино ОСОБА_2 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (Т. 3, а. с. 30 – 31).
Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 28.09.2023 року № 941/0/15-23 суддю ОСОБА_6 було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.
На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.11.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 3, а. с. 69 – 70).
19.02.2024 року від державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Михальової Л.І. надійшов лист про розгляд справи за її відсутності.
15.05.2024 року від ОСОБА_7 , діючої на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_8 , надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням останнього за межами території України. 
16.05.2024 року від адвоката Уренчука А.С., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про викладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Інших клопотань від учасників справи не надійшло. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає, що останні не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Посилання адвоката Уренчука А.С. на зайнятість в слідчих діях в кримінальному провадженні не може бути підставою для відкладення розгляду справи. Адвокат самостійно має визначитися з пріоритетністю справи його клієнтів. Таким чином, вказані адвокатом причини неявки у судове засідання не є поважними.
Клопотання представника ОСОБА_8 також не підлягає задоволенню, з огляду на те, що не надано доказів на підтвердження перебування сторони за межами території України. Вказані обставини не позбавляли сторону можливості звернутись до суду з клопотанням про розгляд справи в режимі відеоконференції.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотань про відкладення розгляду справи, розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири, загальною площею - 36,5 кв. м., житловою площею - 18,7 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 , та з однокімнатної квартири, загальною площею - 33,6 кв. м., житловою площею - 21,3 кв.м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою форми № 1 (виписка з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 20.07.2015 року № 501, виданою КП «ЖКС «Черьомушки», ОСОБА_3 з 14.05.1990 року по 11.05.2006 рік була зареєстрована та проживала разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_4 , а після його смерті з 11.05.2006 року по 15.06.2014 року проживала одна за адресою - АДРЕСА_1 .
Згідно з Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 23.10.2015 року № 41892644 ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складалися.
Відповідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.10.2015 року № 41892595 на підставі заяви ОСОБА_1 від 27.08.2014 року Сьомою одеською держаною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 499 до майна померлої ОСОБА_3 .
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2017 року встановлено факт проживання однією сім`єю з січня 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 .
28.07.2017 року на підставі вищевказаного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_5 .
27.09.2017 року на підставі вищевказаного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_4 .
06.12.2017 року апеляційним судом Одеської області постановлена ухвала, якою рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2017 року скасовано, заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу та копію свідоцтва про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 з 18.11.2010 року по 06.08.2014 рік перебував у зареєстрованому шлюбі.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Одеської міської ради.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири загальною площею - 36,5 кв.м., житловою площею - 18,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та з однокімнатної квартири загальною площею - 33,6 кв.м., житловою площею - 21,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Звертаючись до суду з позовом про визнання спадщини відумерлою, Одеська міська рада зазначила, що відсутні спадкоємці за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_3 
28.07.2017 року на підставі вищевказаного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_5 .
27.09.2017 року на підставі вищевказаного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_4 .
Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
06.12.2017 року апеляційним судом Одеської області постановлена ухвала, якою рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2017 року скасовано, заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.
Тому з огляду на вказане, вірними є висновки суду першої інстанції, що оскільки рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2017 року, на підставі якого ОСОБА_1 оформлені свідоцтва про право на спадщину за законом, скасовано, ОСОБА_1 не має права на спадкування, а вищезазначені свідоцтва про право на спадщину є недійсними, відповідно до положень статті 1301 ЦК України.
Відповідно ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Згідно ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Щодо посилання апелянта на проживання останнього однією сім`єю разом із померлою, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне. 
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.
Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
Відповідно до статті 74 ЦК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень цієї статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.
Згідно роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, при встановленні судами факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення ст. 3 СК, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Створення сім`ї та перебування у зареєстрованому шлюбі суперечить моральним засадам суспільства, і заявник не може набувати право на спадщину, як спадкоємець четвертої черги за законом.
ОСОБА_1 обґрунтовував сої позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, посиланням на те, що з січня 2007 року до дня смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживав з останньою однією сім`єю, сторони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положення статей 12, 81 чинного ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, як встановлено матеріалами справи відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу та копію свідоцтва про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 з 18.11.2010 року по 06.08.2014 рік перебував у зареєстрованому шлюбі.
Тобто на момент смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі. 
Установивши, що до моменту смерті ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі, тоді як чинне законодавство України передбачає право жінки та чоловіка одночасно перебувати лише в одному шлюбі (стаття 25 СК України), суд першої інстанції, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, передбачені частиною другою цієї статті. 
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 11 червня 2024 року.

Головуючий суддя:                                                         А. П. Заїкін 

Судді:                                                                         С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе