Справа № 461/2184/23                                        Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/3174/23                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
       
в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 19390819) заборгованість за кредитним договором в сумі 149276,19 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 19390819) 2684 грн судового збору.
Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2023 року в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 відсотків по кредиту в сумі 54297,27 грн, в задоволення якого відмовити позивачеві, в решті справу скерувати за правилами територіальної підсудності до суду першої інстанції по місцю зареєстрованого проживання відповідачки в Маньківський районний суд Черкаської області.
Вказує, що відповідно до п. 11 Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 року, № 2120-ІХ Верховна Рада України постановила розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнити пунктом 6-1 такого змісту: "6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Вказує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначено статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 року та такі нарахування підлягають списанню. Як слідує з розрахунку, що наданий до позову самим позивачем, що пред`явлено позов в тому числі на суму 41701,96 грн - прострочених процентів та 12595,31 грн - строкових процентів. Таким чином позивачем неправомірно в періоді воєнного стану та особливого періоду, що введений в Україні вищеперерахованими актами заявлено, а судом задоволено позов в частині відсотків на суму 54297,27 грн. Крім того, судом першої інстанції очевидно було порушено правила про територіальну підсудність цивільних справ, адже як вірно указано в самому рішенні суду, а відтак і в позовній заяві, самому кредитному договорі, що відповідачка ОСОБА_2 має адресу реєстрації АДРЕСА_1 , у відповідності ж до положень ст. 27 ч. 1 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановлено законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом Отже, справу розглянуто неповноважним складом суду - адже Галицькому районному суду міста Львова не підсудній даний спір в жодному з його складів.
Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 81, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 612, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, задовольняючи позов, виходив з того, що 17.11.2021 року між ПАТ «Ідея Банк» та  ОСОБА_2  було укладено кредитний договір №Z09.00610.008982379.Згідно Кредитного договору Відповідач отримав кредит в розмірі 95200 грн (дев`яносто п`ять тисяч двісті гривень 00 копійок), зі сплатою 55% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.Відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконав. Матеріалами справи встановлено, що станом на 07.02.2023 року, загальна сума заборгованості за кредитом становить 149276,19 грн., яка складається із: 88074,37 грн. – основний борг; 6904,55 грн. – прострочений борг; 41701,96 грн – прострочені проценти; 12595,31 грн – строкові проценти. Заборгованість відповідача підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2  (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків -  НОМЕР_3 ) та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 07.02.2023.Як вбачається з матеріалів справи, позивач 04 січня 2023 року направляв відповідачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, однак останній належним чином не відреагував та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконав.Враховуючи вищенаведене, суд вважав, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно у відповідача наявна заборгованість по договору. Відповідач в судове засідання не з`явився та не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов слід задовольнити. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності.Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.
Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
28.03.2023 АТ «Ідея Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просили:
- стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 149276,19 грн.
В обґрунтування поданого позову покликалися на те, що 17.11.2021 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №Z09.00610.008982379. Згідно Кредитного договору Відповідач отримав кредит в розмірі 95200 грн. (Дев`яносто п`ять тисяч двісті гривень 00 копійок), зі сплатою 55% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 149276,19 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не спростовано та не оспорено, що 17.11.2021 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №Z09.00610.008982379. 
Згідно Кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 95200 грн. (дев`яносто п`ять тисяч двісті гривень 00 копійок), зі сплатою 55% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконав.
Згідно довідки розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором віл 17.11.2021 року, станом на 07.02.2023 року, загальна сума заборгованості за кредитом становить 149276,19 грн., яка складається із: 88074,37 грн. основний борг; 6904,55 грн. прострочений борг; 41701,96 грн прострочені проценти; 12595,31 грн строкові проценти. 
Заборгованість відповідача підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_3 ) та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 07.02.2023.
05 січня 2023 року позивач направляв відповідачці вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань.
Однак остання належним чином не відреагувала та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконала.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правильно вважав, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно у відповідача наявна заборгованість по договору.
Що стосується доводів сторони відповідача про те, що позивачем неправомірно в періоді воєнного стану та особливого періоду, що введений в Україні нараховувались відсотки на суму 54297,27 грн., то такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими.
Дійсно, відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Як вбачається з розрахунку заборгованості, АТ «Ідея Банк» не нараховувало відповідачці неустойку (штраф, пеню) за прострочення виконання грошового зобов`язання, які були передбачені пунктом 19 Кредитного договору.
Натомість банком нараховувалися лише відсотки за користування кредитом, які були передбачені у кредитному договорі.
Щодо доводів апеляційної скарги про непідсудність даної справи Галицькому районному суду м. Львова, то такі слід вважати необґрунтованими, з огляду на наступне.
Стаття 28 ЦПК України містить перелік цивільних справ, в яких встановлена підсудність за вибором позивача, тобто останньому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.
Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів.
Встановлення альтернативної підсудності, яка на відміну від загальної, є додатковою процесуальною гарантією забезпечення інтересів окремих категорій позивачів, пов`язане з необхідністю створення позивачеві більш сприятливих умов для звернення за судовим захистом.
Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України визначено правило альтернативної підсудності, за яким позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Місце виконання зобов`язання передбачено ст. 532 ЦК України.
За змістом вказаної норми, місцем виконання зобов`язання є те місце, в якому боржник повинен виконати свій обов`язок (передати кредитору річ, результати робіт, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор повинен прийняти належне виконання. За загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами в договорі.
17.11.2021 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №Z09.00610.008982379. Підписавши вказаний договір відповідачка підтвердила той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитного договору, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. 
Так, пунктом 3 Кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису під цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб AT «Ідея Банк», яка зберігається на офіційному сайті Банку https:// https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts, та підтверджує, що в день укладення цього Договору у відділенні Банку або Кредитного посередника, за його вибором йому надано Договір та Тарифи, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.
Пунктом 17  Договору визначено, що Договір кредиту виконується за місцем знаходження Банку: 79008, м. Львів, Галицький р-н, вул. Валова, 11 і у випадку спору між сторонами за цим Договором, позов може пред`являтися також за місцем виконання Кредитного Договору.
Враховуючи наведене, звернувшись з позовом до Галицького районного суду м. Львова позивач АТ «Ідея Банк» не порушив правила підсудності, які встановлені ст.ст. 27-28 ЦПК України.
Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 11 квітня 2024 року.
Головуючий:                                                                                                Я.А. Левик

 
Судді:                                                                        Н.П. Крайник 

                                                                        М.М. Шандра