КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2862/2024
Справа № 760/16450/20
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем     України
 
24 червня 2024 року                                                                                  
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Зуєвич Л.Л. в м. Київ 25 жовтня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,
 
в с т а н о в и в :
 
У липні 2020 року позивач ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» заборгованість за договором № 190325-2749-3 від 25 березня 2019 року в розмірі 17800 грн., яка складається з 4000 грн. заборгованості за кредитом, 1800 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період з 25 березня 2019 року по 24 квітня 2019 року, 12000 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3 % за кожен день користування кредитом за період з 25 квітня 2019 року по 02 серпня 2019 року, покласти на відповідача судові витрати у розмірі 2102 грн. судового збору та 9500 грн. витрат на правову допомогу.
Позов мотивовано тим, що 25 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та відповідачем було укладено договір № 190325-2749-3, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 4000 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 4000 грн., що підтверджується чеком від 25 березня 2019 року. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідачем не здійснено жодного платежу і він борг не повертає.
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року до участі в справі в якості правонаступника позивача залучено ТОВ «ФК «Ріальто», позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» 5800 грн. заборгованості за договором № 190325-2749-3, 693,66 грн. судового збору та 2000 грн. витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення і порушення його прав, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2020 року його позов до ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» задоволено частково, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» заборгованості у розмірі 17800 грн., стягнуто з ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» в дохід держави судовий збір, а додатковим рішенням понесені позивачем судові витрати.
Наголошував, що кредитний договір від 25 березня 2019 року та його умови, вказані в рішенні суду першої інстанції, ним не підписувався та не укладався.
Вважав, що про недобросовісність позивача і введення суду в оману свідчить клопотання про залучення до участі в справі правонаступника позивача ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» - ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», що зроблено, щоб не виконувати рішення Київського районного суду м. Полтави в справі № 552/7066/19. Копія договору про відступлення права вимоги від 16 вересня 2021 року № 16/09/2021-Р/М є фіктивною, що, на його думку, підтверджується наданими суду фіктивними документами, а також тим, що ці так звані товариства знаходяться за однією адресою, а їх позов суперечить рішенню Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2020 року.
Наводив зміст ст. 1054, 1055 ЦК України, ст. 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», п. 3 Порядку засвідчення наявності електронного документу (електронних даних), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 680, яким передбачено, що Надання послуги фіксування часу включає:  реєстрацію звернень, на підставі яких формується електронна позначка часу; формування електронної позначки часу за допомогою особистого ключа центру сертифікації; передачу користувачеві послуги фіксування часу сформованої електронної позначки часу; реєстрацію та збереження електронної позначки часу, переданої користувачеві послуги фіксування часу.
Вказував, що ця вимога закону ним не виконувалася.
Наводив зміст ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 2, п. 1, 6 ч. 1 ст. 3, ч. 6 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис», вказував, що враховуючи вимоги законодавства і ствердження товариства, що спірний договір позики нібито укладався ним та товариством, не підтверджується факт підписання ОСОБА_1 цього договору позики за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис», оскільки таких дій він не проводив і не має електронного цифрового підпису.
Посилався на п. 2.7, 2.8, 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, вказував, що відповідно до ст. 76, 78, 80 ЦПК України належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями вказаної Інструкції, який повинен бути заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника. При цьому товариство не виконало вимоги вказаної Інструкції, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» тощо.
Підсумовував, що рішення суду першої інстанції ухвалене на підставі фіктивних даних, наданих позивачем і його представником.
Просив суд не брати до уваги роздруківку договору від 25 березня 2019 року № 190325-2749-3 та додані до нього документи, оскільки рішенням Київського районного суду м. Полтави вони визнані неправдивими та підробленими, як позивачем, так і нотаріусом, і виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.
Зазначав, що відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від сплати штрафу, пені і відсотків за кредитним договором.
Повідомляв, що поніс по справі судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 4000 грн., які просить стягнути з відповідача відповідно до ст. 133, 137 ЦПК України.
 
Від правонаступника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наводив власні аргументи за змістом апеляційної скарги та позову: щодо підсудності справи в суді першої інстанції, щодо укладення договору в електронному вигляді, щодо правомірності нарахування позивачем відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування на суму 12000 грн., щодо надання відповідачем документів, які підтверджують його статус військовослужбовця.
Вказував, що договір від 25 березня 2019 року № 190325-2749-3, укладений між сторонами, є чинним, не визнаний недійсним, не встановлена судовими рішеннями його нікчемність або неукладеність, і докази цього відповідачем не надані. Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, не надав належних, допустимих та достатніх доказів на спростування його правильності, не надав свій розрахунок заборгованості.
Просив за підготовку даного відзиву стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.
 
Судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» є фінансовою установою згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 18 травня 2017 року відповідно до розпорядження Нацкомфінслуг від 18 травня 2017 року № 1826 (а. с. 42).
25 березня 2019 року ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 уклали договір № 190325-2749-3 (а. с. 19 - 22), за умовами якого товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 4000 грн. (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в п. 1.3 цього договору. Кредит надається не на споживчі цілі.
Згідно п. 1.2 договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом в розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього договору.
Згідно п. 1.3 договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит, не може становити менше 3 календарних днів. Строк надання кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Згідно п. 1.4, 1.5 договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», які розміщені на сайті monetka.com.ua, та графік розрахунку, в якому зазначена сукупна вартість кредиту.
Згідно графіку розрахунків, сума кредиту 4000 грн. підлягала поверненню 24 квітня 2019 року, всього до сплати 5800 грн. (а. с. 22).
 
На а. с. 26 - 39 знаходиться примірник Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», у п. 1.2 якого, зазначено, що ці Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні відповідних статей ЦК України, укласти договір на отримання кредиту на умовах, що встановлені товариством, і застосовуються у випадку подання заявником заявки на сайті товариства, підписання договору, та, в разі необхідності, додаткових угод до нього.
Умови та порядок надання кредиту визначені в пунктах 3.1 - 3.28 Правил, згідно яких, для отримання кредиту заявник заповнює заявку на сайті товариства, вказуючи всі дані, позначені в заявці як обов`язкові для заповнення. На підставі даних, зазначених у заявці, на сайті товариства здійснюється реєстрація заявника та створюється його особистий кабінет. Сума кредиту визначається товариством на основі оцінки фінансового стану заявника, враховуючи інформацію, зазначену заявником в заявці та в межах встановленого ліміту суми кредиту. Підтвердженням згоди заявника на отримання кредиту є направлена заявка та одночасна перевірка дійсності його платіжної картки. У випадку прийняття товариством рішення про надання кредиту, сторони укладають договір. Заявник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами договору шляхом кліку по кнопці «Так», та підписує його шляхом вводу коду та натиснувши кнопку «Підтверджую», що є моментом укладення договору. Текст договору можливо роздрукувати в особистому кабінеті заявника. Датою укладення договору є дата його підписання сторонами. Сторони домовилися в частині підписання договору керуватися вимогами Закону України «Про електронну комерцію». Позичальник підтверджує, що алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує заявник шляхом реєстрації на сайті товариства засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі та заповнення заявки, в тому числі, але не виключно, шляхом направлення йому СМС-повідомлення за номером телефону, вказаним заявником під час заповнення заявки, та яка додається (приєднується) до електронного повідомлення від заявника, є його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, використовується ним в якості його власноручного підпису та є підтвердженням його особистості. Позичальник визнає всі документи, засвідчені з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентними за значенням із документами в письмовій формі, підписаними власноручно. Позичальник визнає, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором в повідомленнях, переданих в рамках користування особистим кабінетом, призводить до юридичних наслідків, аналогічно з використанням власноручного підпису відповідно до вимог законів. Сторони підтверджують, що даний електронний договір та всі додаткові угоди до нього мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та закріплені власноручними підписами сторін. Товариство має право здійснити укладення договору в письмовій формі. Товариство не пізніше 3 банківських днів з дати підписання договору сторонами надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, вказаний позичальником у заявці. За затримку перерахування коштів третіми особами товариство відповідальності не несе.
Згідно п. 4.6 Правил, позичальник зобов`язаний сплатити кредит та проценти за користування кредитом не пізніше терміну платежу.
 
На підтвердження укладення договору № 190325-2749-3 від 25 березня 2019 року позивачем надано послідовність укладення даного договору, із якої вбачається, що 24 березня 2019  року о 18:25:13 позичальник заповнив реєстраційну форму, вказавши фінансовий номер телефону, ознайомився з Правилами надання коштів у кредит, надав згоду на обробку персональних даних шляхом проставлення відповідних позначок в ІТС, після ознайомлення та надання згоди, активізується кнопка «Продовжити» та відбувається перехід до підтвердження номеру телефону. Позичальник заповнює в ІТС анкету для оформлення кредиту, вказуються особисті дані позичальника, вводяться дані платіжної картки, проводиться її верифікація, вказується розмір кредиту та строк кредиту.
25 березня 2019 року о 09:04:48 в особистому кабінеті позичальник ознайомився з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, умовами кредитування, після чого на фінансовий номер був направлений одноразовий ідентифікатор 887398, який необхідно було ввести для підтвердження згоди з умовами договору.
25 березня 2019 року о 09:05:09 позичальником в ІТС введено одноразовий ідентифікатор та акцептована пропозиція укласти кредитний договір. Відображено підписаний кредитний договір з можливістю завантаження. Позичальнику надіслане повідомлення про підписання кредитного договору: «Vy podpisali Dogovor! Ego Nomer 190325-2749-3, ukazyvajte ego pri pogashenii kredіta» (а. с. 24 - 25).
 
16 вересня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» уклали договір про відступлення права вимоги № 16/09/2021-Р/М, за умовами п. 1.1 якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників (позичальників за кредитними договорами), включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в акті прийому-передачі прав та додаткових договорах до договору (а. с. 88 - 89).
Згідно витягу з акту приймання-передачі № 1 від 16 вересня 2021 року до договору про відступлення права вимоги № 16/09/2021-Р/М, в тому числі передано право вимоги за договором № 190325-2749-3 від 25 березня 2019 року, боржником за яким є ОСОБА_1 (а. с. 90).
ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» є фінансовою установою згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 23 квітня 2020 року відповідно до розпорядження Нацкомфінслуг від 23 квітня 2020 року № 778 (а. с. 101).
Згідно чеку LiqPay, 25 березня 2019 року № 138540704 здійснено перерахування коштів за договором надання фінансового кредиту в розмірі 4000 грн. на картку НОМЕР_1 (а. с. 23).
            
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Крім того, до апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 надано нові докази, а саме копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , виданого 20 січня 2019 року, та копію рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2020 року в справі № 552/7066/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», треті особи приватний нотаріус КМНО Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ярошенко К.Ю. про поновлення строку на оскарження постанови приватного виконавця та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
 
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви із додатками, отже відсутні докази обізнаності відповідача про рух справи в суді першої інстанції, причини неподання ним доказів до суду першої інстанції визнаються апеляційний судом поважними, а відтак дані докази приймаються судом.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 25 березня 2019 року було укладено кредитний договір, оформлений в електронній формі з використанням електронного підпису. Стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4000,00 грн. та 1800 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період з 25 березня 2019 року по 25 квітня 2019 року, суд першої інстанції посилався на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти та нараховані  проценти за користування вказаними кредитними коштами, відповідно до вимог п. 1.2 кредитного договору, в добровільному порядку не повернуті відповідачем, а тому підлягають стягненню в примусовому порядку.
 
Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції в сукупності з доводами апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд враховує таке.
 
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
 
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
 
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
 
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
 
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
 
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
 
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
 
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
 
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
 
Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
 
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 190325-2749-3 від 25 березня 2019 року укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
 
Верховний Суд у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 також зробив правовий висновок щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію».
 
Про відповідність електронного правочину, підписаного за допомогою одноразового ідентифікатора за домовленістю сторін, вимогам закону, висловив свою позицію Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
 
Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Відтак, доводи відповідача в апеляційній скарзі, що кредитний договір ним не укладався та не підписувався, оскільки він не мав електронного цифрового підпису, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки судом першої інстанції встановлено, що кредитний договір підписано іншим способом, а саме з використанням одноразового ідентифікатора.
 
Апеляційний суд не приймає необґрунтовані посилання відповідача на положення Закону України «Про електронний цифровий підпис», який втратив чинність 07 листопада 2018 року, та Порядку засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 680, який втратив чинність 12 грудня 2018 року, тобто до моменту укладення кредитного договору від 25 березня 2019 року № 190325-2749-3, відтак, вказані норми матеріального права не підлягали застосуванню під час його укладення.
 
Апеляційний суд не приймає аргументи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що про недобросовісність позивача і введення суду в оману свідчить клопотання про залучення ТОВ «ФК «Ріальто» до участі в справі правонаступником позивача ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», які знаходяться за однією адресою, і що це зроблено, щоб не виконувати рішення Київського районного суду м. Полтави по справі № 552/7066/19, з огляду на те, що доводи апеляційної скарги в даній частині не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами і ґрунтуються на припущеннях відповідача.
 
Апеляційний суд не може погодитися з неспроможними доводами апеляційної скарги, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2020 року в справі № 552/7066/19 кредитний договір від 25 березня 2019 року та додані до нього документи визнані неправдивими та підробленими, оскільки будь-яких обставин нікчемності кредитного договору судом у даній справі не встановлювалось, і недійсним зазначений кредитний договір не визнавався.
 
Так, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2020 року в справі № 552/7066/19 позов задоволено частково, визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В., зареєстрований в реєстрі №8033 від 06 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованості у розмірі 17800 грн. таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Задовольняючи позов, суд у справі № 552/7066/19 виходив із того, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат», позивач не згоден з нарахованою сумою заборгованості по кредиту, у виписці по рахунку не вказано строки погашення заборгованості, тобто наявний спір, отже відсутня вимога закону про безспірність заборгованості, що і потягло за собою вчинення виконавчого напису, який суперечить закону і повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.
 
Апеляційний суд звертає увагу, що виконавчий напис нотаріуса є лише одним з правових інструментів захисту прав позичальника, відтак у випадку визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позичальник не позбавлений можливості скористатися іншими способами захисту прав, передбаченими чинним законодавством, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, що ним і було зроблено в даному випадку.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування процентів за кредитним договором, апеляційний суд враховує таке.
 
Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній станом на час укладення кредитного договору) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
 
Враховуючи, що в період нарахування процентів за кредитним договором від 25 березня 2019 року № 190325-2749-3, а саме з 25 березня 2019 року по 24 квітня 2019 року особливий період в Україні був відсутній, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача в апеляційній скарзі, що він на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  звільнений від сплати штрафу, пені і відсотків за кредитним договором.
 
Апеляційний суд враховує, що відповідач оскаржує судове рішення в цілому, разом із тим, апеляційна скарга не містить аргументів проти висновків суду першої інстанції в частині відмови в стягненні процентів, передбачених п. 3.3 кредитного договору, в розмірі 12000 грн., відтак правильність висновків суду в даній частині апеляційним судом не перевіряється.
 
Разом із тим, частково задовольняючи позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, судом першої інстанції не встановлено, чим саме підтверджується надання кредитних коштів ОСОБА_1 .
 
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.
 
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
 
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
 
На підтвердження обставин перерахування відповідачу кредитних коштів позивачем було надано чек LiqPay, 25 березня 2019 року № 138540704, згідно якого здійснено перерахування коштів за договором надання фінансового кредиту в розмірі 4000 грн. на картку НОМЕР_1 , статус платежу: одобрений, номер телефону: НОМЕР_3 (а. с. 23).
 
Судом першої інстанції не звернуто увагу, що з наданого позивачем чеку LiqPay не можна дійти беззаперечного висновку, що він стосується саме кредитного договору № 190325-2749-3 від 25 березня 2019 року, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», оскільки в цьому чеку відсутні посилання на сторони договору та його реквізити, а будь-яких інших доказів на підтвердження обставин перерахування кредитних коштів позивачем ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» надано не було.
Апеляційний суд звертає увагу, що в позові ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» посилалося на інший номер телефону, який вказувався ОСОБА_1 при укладенні договору, а саме НОМЕР_4 , ніж той, що вказаний у чеку: +442 080 68 25 91. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу правонаступником позивача ТОВ «ФК «Ріальто» належним чином не спростовані заперечення ОСОБА_1 щодо отримання кредитних коштів, оскільки ним лише зазначено, що ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 4000 грн. строком на 30 днів шляхом переказу на платіжну картку № НОМЕР_5 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», не вказуючи, чим це підтверджується.
 
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, відтак, судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
 
Вирішуючи позов ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» по суті, апеляційний суд виходить із того, що ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 дійсно було підписано кредитний договір від 25 березня 2019 року № 190325-2749-3, за умовами якого позивач мав надати позичальникові грошові кошти в розмірі 4000 грн. строком користування 30 днів з процентною ставкою за користування кредитом 1,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом в межах строку, визначеного договором, при цьому п. 3.28 Правил передбачено надання кредиту в строк не пізніше трьох банківських днів з дати підписання договору, однак належні та допустимі  докази надання ОСОБА_1 кредитних коштів в матеріалах справи відсутні, відтак апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.
 
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування, із прийняттям нової постанови про відмову в позові.
 
Апеляційний суд враховує, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження обставин понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надав копію угоди, укладеної ним 23 листопада 2023 року з адвокатом А.Павленко, за умовами якої характером угоди є вивчення рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року, складання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду та інше.
Також відповідачем надано копію квитанції від 23 листопада 2023 року, згідно якої, від ОСОБА_1 прийнято 4000 грн. за складання заяв до Солом`янського районного суду м. Києва та до Київського райсуду м. Полтави, складання апеляційної скарги.
 
Разом із тим, з наданих відповідачем доказів не можна дійти беззаперечного висновку, що правнича допомога адвокатом А.Павленко надана відповідачу саме в справі № 760/16450/20, також до вартості цієї допомоги включно вартість складання заяв до Київського райсуду м. Полтави, відтак, заявлені ОСОБА_1 вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та задоволенню не підлягають.
 
Оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору в розмірі 3153 грн. за подання апеляційної скарги, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення в даній справі, і оскільки за наслідками апеляційного перегляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, судовий збір в розмірі 3153 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ТОВ «ФК «Ріальто», як з правонаступника позивача, в дохід держави.
 
Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (м. Київ бульвар Вацлава Гавела, 4 код ЄДРПОУ 43492595) в дохід держави судовий збір в розмірі 3153 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :                                                                                                                  Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                                              Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                              Яворський М.А.