ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 р. 	Справа № 636/4895/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 09.01.24 у справі № 636/4895/21
за позовом     ОСОБА_1  
до   Військової частини НОМЕР_1      
третя особа:    Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків 
про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії і зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом також – відповідач), третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, у якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , викладене в протоколі N 2 від 26.02.2021, в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у Військовій частині НОМЕР_1  зі збереженням часу перебування на обліку з моменту первинної реєстрації в загальній та в першочерговій черзі; 
- стягнути з відповідача судові витрати.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року адміністративний позов залишено без задоволення. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з висновками, які не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не дослідив та не надав правову оцінку тому, що на час постановки позивача на квартирний облік порядок забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями регулювався Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 за № 20 (в редакції, що діяла станом на взяття позивача на квартирний облік - 1995 рік), яке не містило підстав для зняття з квартирного обліку військовослужбовців, що звільнились в зв`язку із закінченням строку контракту. Наводить обставини справи, вказує на їх неврахування судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. Звертає увагу, що на час звільнення у запас позивач був звільнений з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, а тому були відсутні достатні та передбачені законом підстави для зняття позивача з квартирного обліку. Крім того, просить урахувати, що зняття позивача з квартирного обліку не узгоджується з положеннями абзацу першого пункту 9 статті 12 Закону № 2011-XII, відповідно до якого при звільненні з військової служби в запас і наявності на час звільнення вислуги військової служби не менше 20 років особи залишаються на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла, а також з нормами пункту 3 Порядку № 1081, яким установлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач та третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України) суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 628 від 15.09.2011 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» ч.6 (у зв`язку із закінченням строку контракту) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за № 2232-XII.
Згідно з витягом з Наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 628 від 15.09.2011 вислуга років у ЗС ОСОБА_1 на дату звільнення складає 22 роки.
3 03.02.1995 позивач перебував на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 в загальній черзі, що підтверджується витягом з протоколу засідання житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 № 10 від 13.01.2006 складом сім`ї - 1 ( одна) особа.
Позивач зареєстрований в АДРЕСА_1 .
Надіславши 09.08.2021 до Військової частини НОМЕР_1 інформаційний запит щодо перебування його на квартирній черзі, позивач отримав відповідь з Військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2021 за вих.КУ48/1309, з якої дізнався, що протоколом № 2 засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2021 його знято з квартирного обліку при Військовій частині НОМЕР_1 як особу, яка звільнена після закінчення строку контракту.
Позивач, не погоджуючись з таким рішенням, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх безпідставності.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів виходить з такого.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За приписами статей 34, 37 ЖК УРСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Статтею 43 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з абзацом 1 частини першої статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайм (найм) жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Так, згідно з чинним на момент взяття позивача на квартирний облік Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року, № 20 (далі – Положення № 20), військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті, а саме: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала необхідність для надання іншого жилого приміщення; при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт; при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження; при наданні відомостей, що не відповідають дійсності та які стали основою для прийняття на облік або неправомірних дій командування при вирішенні питання про прийняття на облік (пункт 13).
На виконання приписів статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок).
Цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей (пункт 1 Порядку).
Згідно з пунктом 3 Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Відповідно до пункту 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Пунктом 29 Порядку передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.
Порядок передбачає також і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 30 Порядку).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.
Таку правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 17 березня 2020 року у справі № 487/5835/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 638/5769/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 683/2197/18 та від 19 травня 2020 року у справі № 683/2198/18, від 24 вересня 2021 року у справі № 748/303/20.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_1 , який на момент звільнення мав вислугу років на військовій службі 22 роки, був зарахований на квартирний облік при Військовій частині НОМЕР_1 зі складом родини 1 особа, у спірних правовідносинах підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов, не настали, а отже в даному випадку відсутні підстави для зняття позивача з квартирного обліку як особи, яка звільнена після закінчення строку контракту, з огляду на що рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , викладене в протоколі N 2 від 26.02.2021, в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, є незаконним та відповідно таким, що підлягає скасуванню.
Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.
Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, вона має право звернутися до суду та просити про їх захист у спосіб, передбачений у ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, спираючись на ч.2 ст.245 КАС України.
Водночас у частинах 3 та 5 ст.245 КАС України встановлено спеціальні способи захисту порушених прав, які застосовуються за наявності певних обставин, індивідуально в кожному окремому випадку. Зокрема, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень учинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, по захист яких він звернувся до суду.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність та скасування рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , викладене в протоколі N 2 від 26.02.2021, в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у Військовій частині НОМЕР_1  зі збереженням часу перебування на обліку з моменту первинної реєстрації в загальній та в першочерговій черзі.
Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною  у постановах від 17 березня 2020 року у справі № 487/5835/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 638/5769/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 683/2197/18, від 19 травня 2020 року у справі № 683/2198/18, від 24 вересня 2021 року у справі № 748/303/20.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги приймаються колегією суддів у якості належних.
Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що судові витрати, які були понесені позивачем під час розгляду справи, складаються із витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 2 518,40 грн (908,00 грн за подання позовної заяви та 1610,40 грн за подання апеляційної скарги).
Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору, стягнувши з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень 2 518,40  грн на користь позивача. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 у справі № 636/4895/21 скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , викладене в протоколі N 2 від 26.02.2021, в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у Військовій частині НОМЕР_1  зі збереженням часу перебування на обліку з моменту первинної реєстрації в загальній та в першочерговій черзі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 518 (дві тисячі п`ятсот вісімнадцять) грн 40 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    О.В. Присяжнюк