ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4233/24 Справа № 211/5519/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

Головуючого судді Тимченко О.О.,
Суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
за участю секретаря судового засідання Бортника В.А.

учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Менський відділ державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 211/5519/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Менський відділ державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення від заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 ,

на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року (суддя Ткаченко С.В.), ухваленого в приміщенні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 11 січня 2023 року головним державним виконавцем Менського відділу ДВС винесена постанова про накладення штрафу на нього у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний дохід якої перевищує розмір відповідних платежів за три роки. 18 серпня 2023 року йому було надано розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого за період з 2016 року по липень 2023 року сукупний розмір заборгованості по аліментам становить 187 779,43 грн. Він з 05 квітня 2014 року знаходиться у місцях позбавлення волі, де його працевлаштування виключно в залежності від замовлень та потреб установи, а у 2017 році взагалі була відсутня можливість працювати, така можливість з`явилася лише у 2019 році, після чого він почав працювати на договірних засадах. За потреби він залучається до робіт з поклейки конвертів, укладаючи договори з оплатою на особистий рахунок коштів за виконану роботу, однак регулярність таких робіт від нього не залежить. Кошти, що відраховуються за виконавчим документом, є мізерними порівняно із сумою щомісячних нарахувань, а відповідач наразі вийшла заміж, має роботу та достатньо заробітку для утримання дітей, а отже вона не потребує його виплат по виконавчому провадженню.

Просив суд звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей, встановленого рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 вересня 2014 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено.

Судове рішення мотивоване відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки перебування боржника у місцях позбавлення волі не являється істотною обставиною в розумінні частини другої статті 197 СК України підставою для звільнення його від сплати аліментів.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання суду першої інстанції на розділ IX Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 14 червня 2019 року, не узгоджуються з часом перебування позивача в Кіровоградському слідчому ізоляторі в період з 05 квітня 2014 року по 20 січня 2016 року, оскільки вказані судом норми ще не існували в момент перебування позивача у слідчому ізоляторі. Судом взагалі не надано оцінки тому, що з 2017 року у позивача взагалі була відсутня можливість працювати у Державній установі «Менська виправна колонія № 91», оскільки у секторі максимального рівня безпеки, де позивач відбуває покарання, були відсутні приміщення для облаштування виробничих майстерень. Можливість працювати у позивача з`явилася лише у 2019 році, після чого він почав працювати на договірних засадах. За потреби позивач залучається до робіт, однак робота з`являється в залежності від замовлень та потреби установи, регулярність та постійність такої роботи від позивача не залежить, тому позивач вважає наведені ним обставини суттєвими та істотними в розумінні частині 2 статті 197 СК України щодо можливості звільнення його від сплати заборгованості по аліментам за період з 05 квітня 2014 року по 04 квітня 2019 року. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Менський відділ державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 вересня 2014 року у справі № 404/5903/14-ц із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а починаючи з 27 грудня 2023 року продовжити стягнення у розмірі частки на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її повноліття. 

Сума боргу ОСОБА_1 по аліментам, станом на липень 2023 року, складає 187 779,43 грн.

Згідно довідки Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Міністерства юстиції України від 12 липня 2023 року, засуджений ОСОБА_1 з 05 квітня 2014 року по 20 січня 2016 року утримувався в Кіровоградському слідчому ізоляторі, з 20 січня 2016 року відбуває покарання в секторі максимального рівня безпеки ДУ «Менська виправна колонія (№91)». Кінець строку 11 вересня 2027 року.

04 квітня 2019 року між ДУ «Менська виправна колонія (№91)» та ОСОБА_1 було укладено цивільно-правовий договір № 61 з терміном дії до 31 травня 2019 року на виконання у акті виконаних робіт певних видів робіт.

Аналогічні договори були укладені 08 лютого 2022 року та 05 січня 2023 року, тому виплати аліментів носили періодичний характер: квітень 2019 року, травень 2019 року, липень 2019 року, травень 2022 року та червень 2022 року, сума аліментів від 7,44 грн до 173,29 грн у місяць. 

Відповідно до повідомлення указаної установи від 27 липня 2023 року, на даний час в установі відведено спеціальне приміщення по виготовленню поштових конвертів у дільниці майстерні установи, договір із засудженим ОСОБА_1 укладено 05 січня 2023 року.
       
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову, оскільки перебування боржника у місцях позбавлення волі не являється істотною обставиною в розумінні частини другої статті 197 СК України підставою для звільнення його від сплати аліментів.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 статті 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами статті 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з вимогами частини 2 статті 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Відповідно дот частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до частин 8, 9 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як роз`яснено в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Відповідно до положень частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, змінилися обставини, що впливають, зокрема, на їх припинення, сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від них.

Відповідно до положень статті 118 Кримінально виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою – підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.

Частиною другою статті 118 Кримінально виконавчого кодексу України передбачено, що засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості. Аналогічне положення закріплене і в п.3.1«Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі», що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 07 березня 2013 року № 396/5.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 покликався на те, що з 05 квітня 2014 року він відбуває покарання в місцях позбавлення волі у зв`язку з чим не має заробітку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 04 квітня 2019 року між ДУ «Менська виправна колонія (№ 91)» та ОСОБА_1 було укладено цивільно-правовий договір № 61 з терміном дії до 31 травня 2019 року на виконання у акті виконаних робіт певних видів робіт.

Аналогічні договори були укладені 08 лютого 2022 року та 05 січня 2023 року, тому виплати аліментів носили періодичний характер: квітень 2019 року, травень 2019 року, липень 2019 року, травень 2022 року та червень 2022 року, сума аліментів від 7,44 грн до 173,29 грн у місяць. 

Відповідно до повідомлення указаної установи від 27 липня 2023 року, на даний час в установі відведено спеціальне приміщення по виготовленню поштових конвертів у дільниці майстерні установи, договір із засудженим ОСОБА_1 укладено 05 січня 2023 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відбування покарання ОСОБА_1 у вигляді позбавлення волі, не є обставинами, яка в розумінні частини 2 статті 197 СК України має істотне значення і яка б могла слугувати достатньою підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, оскільки останній працював та наразі має можливість працювати у ДУ «Менська виправна колонія (№91)». При цьому, доказів протилежного, матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Отже, у даній справі посилання позивача на ту обставину, що він не має можливості отримувати дохід з тих підстав, що відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, не є обставинами, яка в розумінні частини 2 статті 197 СК України має істотне значення і яка б могла слугувати достатньою підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду першої інстанції на розділ IX Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 14 червня 2019 року, не узгоджуються з часом перебування позивача в Кіровоградському слідчому ізоляторі в період з 05 квітня 2014 року по 20 січня 2016 року, оскільки вказані судом норми ще не існували в момент перебування позивача у слідчому ізоляторі, так як вказані доводи не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що у період перебування позивача у Кіровоградському слідчому ізоляторі з 05 квітня 2014 року по 20 січня 2016 року позивач звертався до начальника слідчого ізолятора із заявою щодо працевлаштування з метою отримання доходу. 

Той факт, що з 2017 року у позивача була відсутня можливість працювати у Державній установі «Менська виправна колонія № 91», оскільки у секторі максимального рівня безпеки, де позивач відбуває покарання, були відсутні приміщення для облаштування виробничих майстерень не може бути підставою для задоволення позовних вимог позивача, оскільки позивач просить звільнити його повністю від сплати заборгованості по аліментам за період з 2016 року по липень 2023 року, в той час як можливість працевлаштування була відсутня у нього з 2017 року по 2019 рік, та вже з 2019 року позивач залучений до праці. 

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                                                О.О.Тимченко

Судді:                                                                 Я.М.Бондар

                                                                        В.П.Зубакова