УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №275/1321/23         Головуючий у 1-й інст. Миколайчук П.В. 
Категорія 39         Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Борисюка Р.М.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №275/1321/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 
на заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Миколайчук П.В. 
встановив:
Позивач у жовтні 2023 року звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла в зв`язку з невиконанням вимог кредитного договору б/н, укладеного між сторонами 10.08.2018 року, за яким відповідач отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Оскільки належним чином зобов`язання відповідачем не виконувались, у останнього виникла заборгованість станом на 17.07.2023 року в розмірі 55 040,67 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 44 499,19 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 10 541,48 грн.
Заочним рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2023 року  у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати  та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк». Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачем було підписано Анкету-заяву від 10.08.2018 року, чим останній підтвердив свою згоду на те, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписанням вказаної Анкети-заяви, відповідач погодив, що повністю згоден з вказаними Умовами та Правилами, розуміє їх зміст та зобов`язується їх виконувати, зобов`язується самостійно знайомитися з усіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів на сайті банку. Крім того, позивачем було надано розрахунок, в якому зазначені суми відсотків, пені та інші суми, відповідно до умов кредитного договору та виписка по картковому рахунку, яка має статус первинного документу, з якого слідує, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними. Наведене, на думку апелянта, свідчать про згоду відповідача з умовами кредитування. Також відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору, ознайомлення з його умовами, отриманням карток, які неодноразово перевипускалися. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що звертаючись до суду із позовом, банк вказував на те, що10 серпня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» уклало договір з  ОСОБА_1 , за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У даній заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які зобов`язується виконувати, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 17.07.2023 року становить 55 040,67 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 44 499,19 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 10 541,48 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості вимог банку, оскільки позивач не довів наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором.
Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Звертаючись до суду з позовом АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути заборгованість за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10.08.2018 року.
На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» від 10.08.2018 року, а також паспорт споживчого кредиту (роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування) від 12.02.2022 року, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг із Умов та Правил надання банківських послуг та розрахунок заборгованості.
Однак, надана Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10.08.2018 року, яка підписана сторонами, не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту.
Додана до анкети-заяви підписана сторонами роздруківка інформації від 12.02.2022 року (паспорт споживчого кредиту) містить відомості по семи типах кредитного продукту, в тому числі Універсальна та Універсальна Голд. При цьому, доказів який саме тип кредитної картки було обрано відповідачем матеріали справи не містять. 
Також у наявних в матеріалах справи Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10.08.2018 року процентна ставка не зазначена. Отже, сама по собі підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що у цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (10 серпня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 жовтня 2023 року), тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про розмір тіла кредиту та сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» через їх мінливий характер, як і роздруківка з інформацією про деякі умови кредитування від 12.02.2022 року не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20 (провадження №61-14545сво20) зроблено висновок, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.
Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».
Отже підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, з огляду на його правову природу – спосіб повідомлення позикодавця про наявні пропозиції кредитування, не може підвереджувати укладення між сторонами кредитного договору. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 провадження № 61-9618св19), зазначено, що «виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами».
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій – третій статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надавши оцінку наданим банком доказам у їх сукупності та встановивши, що АТ КБ «Приватбанк» не надало належних доказів на підтвердження того, що підписана відповідачем Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» від 10.08.2018 року містить суму наданого кредиту (кредитного ліміту), відсоткової ставки за користування кредитом, колегія суддів дійшла висновку, що надана банком виписка по картковому рахунку не може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та відсотками, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є вірним. 
Такими чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2023 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                               Судді