ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1280/24 Справа № 194/776/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року                                                                м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Городничої В.С., Лопатіної М.Ю.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 09 грудня 2020 року.
ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Проте, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 23 лютого 2023 року має заборгованість у розмірі 45153,86 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 36937,04 грн., заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом - 8216,82 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 грудня 2020 року станом на 23 лютого 2023 року у розмірі 45153,86 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 36937,04 грн., заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом - 8216,82 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості, оскільки фактично отримані та використані останньою кошти в добровільному порядку не повернуті, умови договору містять погодження між сторонами щодо всіх істотних умов, в тому числі нарахування процентів за користування грошовими коштами.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в якій ставить питання про відстрочення сплати коштів стягнутих на підставі рішення суду до закінчення воєнного стану та тридцяти днів після нього.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не було враховано наданий відзив на позовну заяву, зазначені у ньому пояснення та фактичні обставини справи. Вказує, що суд першої інстанції розглянув справу у спрощеному провадженні чим порушив права останньої під час розгляду справи. Вказує, що на даний час позбавлена можливості виконувати умови договору.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Судом встановлено, що на підтвердження позову АТ КБ «ПриватБанк» надано копію заяви ОСОБА_1 від 09 грудня 2020 року про приєднання до розділу “Загальні положення”, підрозділів “Кредитні картки”, “Поточні рахунки”, “Використання картки”, “Віддалені канали обслуговування”, “Оплата частинами та миттєва розстрочка”, “Миттєва розстрочка. Кредит готівкою” Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ “ПриватБанк”, що розміщені в мережі інтернет за адресою www.privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунку, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язуються їх належним чином виконувати.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з запропонованими йому для ознайомлення Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. 
Банк зазначив, що відповідно до вказаної заяви від 09 грудня 2020 року відповідач виявляє бажання оформити на своє ім`я кредитну картку з кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено до 36000,00 грн., з наявною інформацією про розмір базової процентної ставки по кредиту. 
Долучений до матеріалів справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт “Універсальна” в якому наявні умови кредитування для декількох видів платіжних карток Універсальна: «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», Універсальна Contract”, “Універсальна Gold”, не містить підпису відповідача. 
Долучений паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, містить відомості щодо процентної ставки, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, однак дана інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та було актуальна до 24 грудня 2020 року.
На підтвердження позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого існує заборгованість за кредитом станом на 23 лютого 2023 року у розмірі 45153,86 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 36937,04 грн., заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом - 8216,82 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. 
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із частинами 1,2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Колегія суддів звертає увагу, що порядок отримання грошових коштів та нарахування процентів сторони погодили в заяві про приєднання до умов та правил надання послуг від 09 грудня 2020 року, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факт укладання договору, ознайомлення з його умовам, використання кредитних коштів, а також розмір наявної заборгованості.
З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку кредитору не повернуті, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за його користування, які погоджені сторонами під час укладання кредитного договору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, які доведені належними та допустимими доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на умови договору та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вимог банку, є безпідставними, оскільки факт укладання кредитного договору та отримання грошових коштів самим відповідачем не спростовано й фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку банку не повернуті, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Аргументи апеляційної скарги з приводу скрутного матеріального становища відповідача, що дає підстави для відстрочення сплати коштів стягнутих на підставі рішення суду до закінчення військового стану, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки безпідставне та необґрунтоване розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси позивача та нівелювати сутність рішення суду та мету його ухвалення.
Посилання скаржника на форс-мажорні обставини та неможливість погашення кредитної заборгованості, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки скаржником не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження звернення до банку із повідомленням про настання форс-мажорних обставин та сторонами було погоджено реструктуризацію заборгованості чи зменшення її розміру.
Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не враховано наданий відзив на позовну заяву, зазначені у ньому пояснення та фактичний стан справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції було в повному обсязі з`ясовано всі обставин, необхідні для вирішення спору у даній справі.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення. 
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю.Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

М.Ю. Лопатіна