УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

16 травня 2024 року 
м. Київ
справа №400/11667/23
адміністративне провадження № К/990/16247/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Коваленко Н.В.,
суддів: Бучик А.Ю., Стрелець Т.Г.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   від 21.07.2023 № 143650008202 про відмову у призначені пенсії по інвалідності;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , період роботи з 02.04.1993 по 01.09.1994 у Вознесенському відгодівельному радгоспі та період підприємницької діяльності з 19.08.1992 по 25.10.1993;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.07.2023  про призначення пенсії.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулось з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції ухвалою від 09.02.2024 поновив строк на апеляційне оскарження та відкрив провадження у справі № 400/11667/23. 
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2023   скасовано в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів підприємницької діяльності з 19.08.1992 по 25.10.1993. В цій частині прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою про відкриття апеляційного провадження від 09.02.2024 та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.
Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.
Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. 
Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував до спірних правовідносин висновок Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15 який є нерелевантним до даної справи.
Також, заявник наголошує на порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції. Вказує, що ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2024 суд апеляційної інстанції безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження та відкрив провадження у справі. Суд апеляційної інстанції неврахував правові висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 24.07.2023 у справі № 200/3692/21 та 27.05.2020 у справі                        № 9901/546/19 щодо поважності причин пропуску строку.
Надаючи оцінку вищевказаним доводам скаржника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2024 у зв`язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги, яка була залишена ухвалою від 18.01.2024 без руху, апеляційну скаргу повернуто апелянту.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2024 суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, відкрив апеляційне провадження у справі. Задовольняючи клопотання про поновлення строку, суд апеляційної інстанції вказав, що апелянт у стислі строки, а саме 09.02.2024 направив повторну апеляційну скаргу. При цьому, повернення апеляційної скарги не позбавляє особу права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до суду з такою скаргою.
Колегія суддів зазначає, що у постановах від 24.07.2023 у справі № 200/3692/21 та від 07.09.2023 у справі № 120/3679/22 Верховний Суд сформував висновок, відповідно до якого строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:
- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;
- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;
- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;
- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;
- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
Судом встановлено, що з первинною апеляційною скаргою Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулося до суду апеляційної інстанції в межах строку на апеляційне оскарження, передбаченого статтею 295 КАС України. Повторну апеляційну скаргу апелянтом було подано без всяких зволікань та у стислі строки. 
Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника щодо безпідставного поновлення судом апеляційної інстанції строку на апеляційне оскарження Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Щодо доводів скаржника про порушення норм матеріального справа судом апеляційної інстанції щодо застосування висновку Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15, який є нерелевантним до даної справи, колегія суддів зазначає. 
Судом апеляційної інстанції зазначено, що скаржником не надано доказів, які підтверджують факт сплати страхових внесків у період з 19.08.1992 по 25.10.1993 , що унеможливлює зарахування підприємницької діяльності за цей період до страхового стажу особи.
Колегія суддів зауважує, що Верховним Судом у постанові від 26.10.2018 у справі                           № 643/20104/15 вже сформований висновок у подібних правовідносинах, відповідно до якого належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. 
Тому висновок суду апеляційної інстанції повністю узгоджуються із зазначеною правовою позицією Верховного Суду, а доводи касаційної скарги жодним чином їх не спростовують.
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, скаржник не зазначив про наявність передбачених частиною п`ятою статті 328 КАС України виключних підстав, за яких допускається касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності.
Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи викладені вимоги   Кодексу адміністративного судочинства України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої   статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко
Суддя                                                                                                              А.Ю. Бучик
Суддя                                                                                                              Т.Г. Стрелець