ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 червня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 733/1110/21
Головуючий у першій інстанції – Вовченко А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/596/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді Шитченко Н.В., 
суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: військова частина НОМЕР_1 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_2 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок вибухів боєприпасів на території 6-го арсеналу, -

                                    У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просила стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 136 656 грн, а також моральну шкоду у розмірі 20 000 грн шляхом списання коштів з відповідного рахунку з Державної казначейської служби України.
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок надзвичайної події –  вибухів боєприпасів на території складів 6-го арсеналу Міністерства оборони України на території ВЧ НОМЕР_1 поблизу смт Дружба в Ічнянському районі Чернігівської області 09 жовтня 2018 року пошкоджено житловий будинок АДРЕСА_1 , власником якого є позивачка. Актами про пошкодження майна від 15 грудня 2018 року та 12 березня 2019 року зафіксовано пошкодження будинку. Актом про обстеження технічного стану від 19 березня 2019 року зафіксовано перелік робіт, які необхідно виконати внаслідок надзвичайної ситуації, яка відбулась 09 жовтня 2018 року поблизу м. Ічня Чернігівської області через вибухи боєприпасів на території складів 6-го арсеналу Міністерства оборони України. Майновий збиток внаслідок пошкодження будинку склав 136 656 грн, які позивачці не відшкодовано. ОСОБА_1 вважає, що відповідальність за завдану шкоду має нести ВЧ НОМЕР_1 , як володілець джерела підвищеної небезпеки – боєприпасів, які зберігалися та вибухнули на її території. Моральну шкоду, що завдана внаслідок пошкодження, позивачкою оцінено у 20 000 грн.
Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 136 656 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, судовий збір у сумі 3 636,56 грн, а всього 145 292,56 грн шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України. В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що подані ОСОБА_1 документи не підтверджують незаконні дії або бездіяльність посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 , пошкодження будинку внаслідок вибуху на території військової частини, розміру завданих збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями ВЧ НОМЕР_1 та понесеними позивачкою збитками у розмірі 136 656 грн, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 
Скаржник стверджує, що військова частина не є належним відповідачем у цій справі, ОСОБА_1 невірно обрано спосіб захисту порушеного права. Указує, що на території ВЧ НОМЕР_1 мала місце надзвичайна подія, яка відбулася під час дії «особливого періоду». За фактом пожежі 09 жовтня 2018 року, яка спричинила вибухи боєприпасів на території ВЧ НОМЕР_1 здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 42018270320000021 від 09 жовтня 2018 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 113 КК України (диверсія) та ст. 425 КК України (недбале ставлення до військової служби). На думку скаржника, під час дії особливого періоду обов`язок по відшкодуванню шкоди, завданої майну особи, внаслідок вибуху військових боєприпасів, та шкоди, яку заподіяно внаслідок диверсійних (бойових) дій, терористичних актів, має бути покладений на винних осіб, які вчинили диверсійні (бойові) дії (терористичні акти), а не військову частину НОМЕР_1 . 
Скаржник зазначає, що відповідач не може відшкодовувати моральну шкоду за бездіяльність органу місцевого самоврядування, які не відшкодували вартість аварійно-відновлюваних робіт по житловому будинку ОСОБА_1 .
У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Зибінська Г.В., не погодившись із доводами апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 , просить скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. Зазначає, що майно, передане на зберігання ВЧ НОМЕР_1 (боєприпаси), є закріпленим за відповідачем і зобов`язує його вести облік закріпленого майна та нести усі ризики, пов`язані з його використанням та зберіганням. Вважає доводи скаржника про наявність непереборної сили, що виключає відповідальність ВЧ НОМЕР_1 за завдані збитки, недоведеними. Зазначає, що докази, які б підтверджували вчинення акту диверсії, відсутні.
У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства оборони України – Падалка Р.М., вважаючи апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 обгрунтованою, просить скаргу задовольнити.
Доводи відзиву зводяться до того, що подані ОСОБА_1 докази не дають можливості чітко встановити особу, яка спричинила шкоду майну позивачки, і унеможливлює її встановлення, отже відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою ВЧ НОМЕР_1 і понесеними ОСОБА_1 збитками, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 
Зазначає, що у Державному бюджеті України на 2021 рік не передбачено виділення Міністерству оброни України, як головному розпоряднику коштів, відповідних бюджетних асигнувать на відшкодування майнової шкоди, завданої терористичними актами. У зв`язку з цим урядом України передбачено спеціальну правову норму, яка передбачає можливість реалізації прав позивачкою. Зокрема, пунктом 5 Порядку використання коштів резервного фонду бюджету, затвердженого постановою КМУ від 29 березня 2002 року № 415 передбачено, що розподіл бюджетного призначення резервного фонду відповідного бюджету провадиться за рішенням КМУ, місцевої держадміністрації, виконавчого органу відповідної ради.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності спричинення майнової шкоди позиваці у розмірі 136 656 грн внаслідок вибухів бойових припасів, що призвело до пошкодження її будинку. Урахувавши характер подій, що виникли у військовій частині, які є суспільно небезпечними, вимоги справедливості та розумності, обставини справи, глибину моральних страждань позивача суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 82999151 від 21 березня 2017 року (т. 1 а.с. 9).
09 жовтня 2018 року на території складів 6-го арсеналу Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) сталася пожежа та відбулися вибухи боєприпасів.
За фактом пожежі 09 жовтня 2018 року, яка спричинила вибухи боєприпасів на території ВЧ НОМЕР_1 здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 42018270320000021 від 09 жовтня 2018 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 113 КК України (диверсія) та ст. 425 КК України (недбале ставлення до військової служби). 
Актом про пошкодження майна від 15 грудня 2018 року зафіксовано факт пошкодження будинку АДРЕСА_2 внаслідок надзвичайної події, що виникла на складах ВЧ НОМЕР_1 , а саме: вибиті вікна (пошкоджено скло, рами) – 2 шт., побитий шифер, тріщини в середині будівлі на стінах, тріснуті вхідні двері (т. 1 а.с. 14).
Іншим актом про пошкодження майна від 12 березня 2019 року зафіксовано, що внаслідок надзвичайної події, яка виникла на складах ВЧ НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 наявні пошкодження: вибиті вікна – 7 шт, побитий дах, тріщини на стелі в кімнатах – 3 кімнати (т. 1 а.с. 15).
19 березня 2019 року складено акт обстеження технічного стану майна за адресою: АДРЕСА_2 , яким зафіксовано перелік робіт і витрат, необхідність яких виникла внаслідок надзвичайної ситуації, яка сталася 09 жовтня 2018 року поблизу м. Ічня Чернігівської області через вибух боєприпасів на території складів 6-го арсеналу Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) (т. 1 а.с. 16).
Рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради Ічнянського району Чернігівської області від 03 квітня 2019 року № 200, затверджено зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва «Проведення аварійно відновлювальних робіт по житловому будинку у приватному секторі за адресою: АДРЕСА_2 (КЕКВ 3131) в сумі 136565грн (т. 1 а.с. 21).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.
Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управлінняЗбройних Сил України, здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, зокрема у разі їх розформування.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно – це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Частиною 1 ст. 137 Господарського кодексу України визначено, що правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Ураховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.
Відповідний правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц.
Діяльність із використання, зберігання та утримання військовими частинами боєприпасів має ознаки джерела підвищеної небезпеки.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що внаслідок вибухів боєприпасів та пожежі на території ВЧ НОМЕР_1 пошкоджено житловий будинок позивачки, що спричинило їй майнову шкоду у розмірі 136 656 грн, та дійшов вірного висновку про наявність підстав для відшкодування цієї шкоди ВЧ НОМЕР_1 на підставі положень статті 1187 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що ВЧ НОМЕР_1 не є неналежним відповідачем у цій справі та не повинна нести відповідальність за завдану позивачці шкоду, є необґрунтованими та зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права. Відповідачем не спростовано висновок суду першої інстанції, зроблений з посиланням на відповідні норми права, про те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном (в тому числі боєприпасами), використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а отже, несуть відповідальність згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України.
Твердження заявника у апеляційній скарзі про пошкодження майна позивачки внаслідок непереборної сили, зокрема, диверсії, що звільняє військову частину від відшкодування заподіяної шкоди, є недоведеними з огляду на таке.
Частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначає поняття форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
В силу статті 113 КК України диверсія є злочином проти основ національної безпеки України, за який встановлено кримінальну відповідальність.
Факт того, чи мало місце діяння та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, встановлюється судом при ухваленні вироку. Отже за відсутності вироку суду, в якому встановлено обставини щодо виникнення пожежі саме через диверсію, ці доводи В/Ч є недоведеними. Саме по собі існування кримінального провадження № 42018270320000021, порушеного за ч. 3 ст. 113 КК України (диверсія) та ст. 425 КК України (недбале ставлення до військової служби), не підтверджує аргументів відповідача, в тому числі і тому, що воно порушено за двома статтями КК України, які виключають одна одну.   
Не може бути підставою для звільнення від майнової відповідальності ВЧ НОМЕР_3 посилання відповідача на те, що пожежа 09 жовтня 2018 року, якою спричинено вибухи боєприпасів на складах, виникла під час дії особливого періоду відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оборону України», оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення цих дій державою-агресором.    
Посилання ВЧ НОМЕР_1 на необхідність відшкодування шкоди з урахуванням положень статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» також відхиляється колегією суддів з аналогічних підстав -  відсутності доказів того, що пошкодження майна позивачки відбулось внаслідок терористичного акту.
Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги твердження ВЧ НОМЕР_1 про передчасність заявлених вимог через невстановлення винних осіб у виникненні пожежі, зважаючи на те, що у разі встановлення цих осіб  відповідач не позбавлений можливості звернутися до них із зворотніми вимогами на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України. 
Спростовуються матеріалами справи доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження розміру завданих позивачці збитків. Розмір матеріальних збитків, спричинений внаслідок пошкодження будинку, встановлено зведеним кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва «Проведення аварійно відновлювальних робіт по житловому будинку у приватному секторі за адресою: АДРЕСА_2 (КЕКВ 3131)», затвердженим рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради Ічнянського району Чернігівської області від 03 квітня 2019 року № 200 (т. 1 а.с. 18, 21). Наведений у зведеному кошторисі розмір збитків відповідачем належними доказами не спростовано, клопотань про призначення у цій справі судової експертизи сторони не заявляли.
Таким чином, посилання ВЧ НОМЕР_1 на те, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданими майну ОСОБА_1 збитками у розмірі 136 656 грн, спростовуються обставинам цієї справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої в результаті пошкодження її майна, за рахунок ВЧ НОМЕР_1 . Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди у сумі 5 000 грн (із первісно заявлених 20 000 грн), яку належить стягнути на користь позивачки, суд першої інстанції урахував характер подій, що виникли у військовій частині, і є суспільно небезпечними, вимоги справедливості та розумності, обставини справи, глибину моральних страждань особи. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що спричинена позивачці моральна шкода має відшкодовуватись органом місцевого самоврядування через бездіяльність якого ОСОБА_1 не отримала оплату аварійно-відновлювальних робіт, оскільки у справі не встановлено, що цей орган є завдавачем майнової шкоди, з якою  позивачка пов`язує наявність душевних страждань.
Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2024 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:                                                                     Н.В. Шитченко

Судді:                                                                              Н.В. Висоцька

                                                                                        О.І. Онищенко