ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 квітня 2024 року
м. Київ
 
справа № 334/2481/20
провадження № 51-859км23
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                                          ОСОБА_5 ,                  
захисника                                                          ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12020080000000169, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, уродженця м. Москва, який зареєстрований та мешкає в  АДРЕСА_1 ),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307  Кримінального кодексу України (далі - КК України). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, що є у його власності, крім житла.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат. 
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне, усупереч вимогам статей 25, 26 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, придбав у невстановлені в ході досудового розслідування час та обставинах речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно з висновком судово-хімічної експертизи від 06 листопада 2019 року № 7-2462 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 233,220 г.
Цей особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс ОСОБА_7 помістив до автомобіля ВАЗ-2106, державний номер реєстрації НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_7 з серпня 2019 року.
Надалі 05 листопада 2019 року близько 18:00 год ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ВАЗ-2106, д.н.р. НОМЕР_1 , прибув на місце роботи на АДРЕСА_2 .
З 18:25 до 20:54 у ході проведення санкціонованого обшуку автомобіля ВАЗ-2106, д.н.р. НОМЕР_1 , який перебував на вул. С. Медвєдєва, 18 у м. Запоріжжі, виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, розфасований у 2 полімерні пакети та поміщений до скляних ємкостей, загальною масою 233,220 г, який ОСОБА_7 зберігав з метою подальшого збуту.
Також в ході обшуку вказаного автомобіля вилучено предмети, необхідні для розфасовки особливо небезпечного наркотичного засобу, а саме: порожні зіп-пакети та електронні портативні ваги.
Згідно із затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, канабіс віднесено до наркотичних засобів, обіг яких заборонено.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено частково. Вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 змінено: виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду, як на докази на протокол огляду від 24 березня 2020 року, протокол огляду від 27 березня 2020 року та протокол огляду від 30 березня 2020 року. В іншій частині вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і закрити кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що 6 листопада 2019 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Однак, 28 грудня 2019 року і 05 березня 2020 року слідчий звертався до слідчого судді з клопотанням продовжити строк досудового слідства і слідчий суддя його продовжував відповідно до 06 березня 2020 року та 06 травня 2020 року. Стверджує, що 30 квітня 2020 року було складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 і 30 квітня 2020 року підозрюваний та захисник ознайомились з наданими матеріалами, цього ж дня вони отримали копію обвинувального акту та реєстру матеріалів, час з 29 по 30  квітня 2020 року згідно з приписами ч. 5 ст. 219 КПК України не включається у строк досудового розслідування. Зазначає, що обвинувальний акт 15 травня 2020 року було скеровано до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, але до суду акт надійшов лише 22 травня 2020 року, що, на думку захисника, свідчить про порушення кримінального процесуального закону. Вважає, що апеляційний суд не звернув уваги на порушення кримінального процесуального закону судом першої інстанції.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і не погоджуючись із кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 307 КК України, просить скасувати судові рішення щодо нього та ухвалити рішення, яким перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 2 ст. 309 КК України та призначити покарання у межах санкції цієї статті, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника         ОСОБА_6 .
Захисник  ОСОБА_6 підтримала свою касаційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6  підлягає задоволенню, а касаційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Мотиви Суду          
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито (п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України). 
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначені вимоги щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судових рішень, вбачається, що, зокрема, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суди першої та апеляційної інстанцій не дотрималися вимог процесуального закону.
За правилами п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. 
Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Частиною 1 ст. 219 КПК України визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому на стадії завершення досудового розслідування дії слідчого і прокурора, передбачені статтями 290 - 293 КПК України (повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів, складення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, їх затвердження, вручення стороні захисту, а також направлення до суду), мають бути вчинені в межах визначеного процесуальним законом строку досудового розслідування.   
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 21 березня 2019 року до ЄРДР були внесені відомості, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, за № 12019080000000134 (т. 1, а.к.п. 49).
06 листопада 2019 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не зупинялося.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2019 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019080000000134 від 21 березня 2019 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, до чотирьох місяців, тобто до 06 березня 2020 року (т. 1, а.к.п. 52).
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 та продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12019080000000134 від 21 березня 2019 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, до шести місяців, тобто до 06 травня 2020 року (т. 1, а.к.п. 54).
24 квітня 2020 року до ЄРДР були внесені відомості, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за № 12020080000000169,  стосовно ОСОБА_7 (т. 1, а.к.п. 42).
 
29 квітня 2020 року в порядку ст. 290 КПК України підозрюваному ОСОБА_7 було повідомлено про завершення досудового розслідування. 30 квітня 2020 року  надано доступ до матеріалів, з якими ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 того ж дня ознайомилися. Цього ж дня було складено, затверджено та вручено обвинуваченому і захиснику обвинувальний акт.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.
Таким чином, останнім днем строку досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні було 07 травня 2020 року.
15 травня 2020 року обвинувальний акт було направлено голові Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Обвинувальний акт надійшов до суду 22 травня 2020 року, тобто поза межами строку, визначеного ст. 219 КПК України.
Отже, прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_7  поза межами строку, визначеного ст. 219 КПК України. 
Проте, місцевий суд за наявності підстав для закриття кримінального провадження відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у підготовчому судовому засіданні такого рішення не ухвалив, розглянув справу по суті, визнав ОСОБА_7 винуватим  за ч. 2 ст. 307 КК України і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, що є у його власності, крім житла.
Апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на зазначені порушення увагу не звернув, всупереч положень ст. 417 КПК України, яка передбачає закриття кримінального провадження судом апеляційної інстанції у разі встановлення обставин, передбачених ст. 284 КПК України, такого рішення не постановив.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_6 подала клопотання з доповненнями, в якому просила скасувати вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2022 року, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 2, а.к.п. 35-44). Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 04 липня 2023 року клопотання захисника ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування залишив без задоволення (т. 2, а.к.п. 77-79).
За таких обставин, зважаючи на положення п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України, а також 
ст. 440 КПК України, яка надає повноваження суду касаційної інстанції закрити кримінальне провадження у разі встановлення обставини, передбаченої п. 10 
ч. 1 ст. 284 КПК України, постановлені щодо ОСОБА_7 судові рішення підлягають скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю. 
З огляду на прийняте касаційним судом рішення, інші доводи касаційної скарги  засудженого ОСОБА_7 перевірці не підлягають.
Ураховуючи наведене, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає  задоволенню, а касаційна скарга засудженого ОСОБА_7 - задоволенню частково.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 440, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити. Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і закрити кримінальне провадження.
Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,  є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                              ОСОБА_3