КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №761/18851/22                                          Головуючий у 1 інстанції: Романишена І.П.
Провадження №22-ц/824/7483/2024                       Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
                                                              ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
11 червня 2024 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого                                                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                    Олійника В.І., Сушко Л.П.
при секретарі                                                 Василенко Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ротач Ірина Іванівна про усунення від права на спадкування,
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст обставин справи
 
У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування на законом.
З урахуванням уточнень до позову від 02.06.2023, позивач остаточно просила суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування майна померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по спадковим справах, заведених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ротач І.І.
Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача, ОСОБА_5 . 
09.11.2021 позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ротач I.I. із заявою про прийняття спадщини. Також, із заявою про прийняття спадщини померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до приватного нотаріуса звернулась сестра позивача, ОСОБА_2 .
Після смерті батьків залишилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , садового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_2 . 
Батьки позивачки, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за життя багато та тяжко працювали. Обоє батьків мали безліч хвороб, які з віком тільки прогресували. Зокрема, у тата позивачки були серйозно пошкоджені легені (наслідки робіт по ліквідації аварії на ЧАЕС), мав хронічний бронхіт, хворів на гастрит, мав катаракту і глаукому ока (було прооперовано), часткову атрофію зорового нерву, з віком загострились урологічні хвороби. 
У мами позивача були серцево-судинні хвороби, грижа, тромбофлебіт ніг, мало місце оперативне втручання у зв?язку з кишковою непрохідністю, ниркова недостатність. 
Наявність перелічених хвороб мала наслідком необхідність регулярних звернень до медичних закладів, відповідні відвідування (в тому числі, прийоми у лікарів, поміщення для отримання лікування та/або проведення оперативного втручання) забезпечувались силами позивача за участі її дітей. Окрім того, по мірі необхідності позивачем разом з її дітьми забезпечувались закупівлі продуктів харчування, засобів гігієни (медичних засобів). 
У відповідача, починаючи від червня 1998 року не склались шлюбні відносини із чоловіком, після розлучення вона не могла оговтатись, неодноразово перебувала на лікуванні у психіатричній лікарні (теперішня назва - КНІЇ «Клінічна лікарня «Психіатрія»), все життя знаходилась на утриманні батьків, не працювала, не тільки їм не допомагала, не доглядала за ними, але й вимагала та отримувала постійний догляд за собою (прибирання, придбання продуктів харчування, приготування їжі, миття посуду, поїздки на курорт тощо).
Оскільки за життя відповідач, як донька своїх батьків, ухилялася від своїх обов`язків, покладених на неї законом, щодо утримання та піклування про батьків, утримання несла безпосередньо позивачка та члени її сім`ї, остання вимушена була звернутися до суду про усунення відповідачки від права на спадкування, на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ротач Ірина Іванівна про усунення від права на спадкування було відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що стороною позивача не доведено винної поведінки відповідача та обставин свідомого ухилення відповідача від надання допомоги своїм батькам.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
 
Не погоджуючись із рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що викладення судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні лише доводів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням ст. 2 ЦПК України.
Вважає, що в даній справі пред`явлені позовні вимоги немайнового характеру, а суд першої інстанції у своїй ухвалі від 16 вересня 2022 року  про залишення позовної заяви без руху помилково зазначив що дана вимога є майновою, а судовий збір має бути сплачений в іншому розмірі.
Зазначила, що розгляд справи судом першої інстанції 21 грудня 2023 року здійснено без повідомлення про місце, час і дату судового засідання сторони позивачки, що є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
03 квітня 2024 року від адвоката Тихонова В.В. представника позивача надійшли письмові пояснення.
24 квітня 2024 року від адвоката Куяна М.В. представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
29 квітня 2024 року від третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ротач І.І. надійшла заява про розгляд справи без її участі. 
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
 
В судовому засіданні адвокат Куян М.В. представник відповідача, та відповідач ОСОБА_2 заперечували проти апеляційної скарги, просили її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином  про час, місце та дату судового засідання за зазначеними в матеріалах справи адресами, причини неявки суду не повідомили.
Представник ОСОБА_1 адвокат Тихнов В.В. повістку отримав. За адресою ОСОБА_1 повістка повернулась із зазначенням відсутності адресата за зазначеною нею адресою. 
Вислухавши думку учасників процесу які з`явились у судове засідання колегія суддів відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України прийшла до висновку про належне повідомлення учасників процесу і можливість розгляду справи у їх відсутності.  
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.  
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Cудом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується відомостями витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.
ІНФОРМАЦІЯ_1  помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .
Після смерті батьків сторін у справі відкрилась спадщина.
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини, як спадкоємці за законом, звернулися позивач та відповідач як доньки спадкодавців.
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ротач І.І. були заведені спадкові справи: 31/2021 щодо ОСОБА_4 та 32/2021 щодо ОСОБА_5 .
Звертаючись до суду з позовом позивач наголошувала, що за життя спадкодавці, потребували стороннього догляду, хворіли, про що було відомо відповідачу, і яка ухилялася від своїх обов`язків, покладених на неї законом, щодо утримання та піклування про своїх батьків.

 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено достатніми доказами те, що відповідач ухилялась від надання допомоги своїм батькам при можливості її надання; перебування спадкодавців в безпорадному стані та те, що спадкодавці мали потребу у постійному, довічному сторонньому догляді.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду повністю відповідає вимогам зазначеного процесуального закону.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає    у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.
Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому разі з урахуванням, передусім характеру поведінки відповідача.
Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Крім того, судом підлягає з`ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскільки доказів перебування спадкодавців у безпорадному стані та ухилення відповідача  від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання суду не було надано, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволені позову.
 
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо процесуальних порушень суду оскільки зазначене при апеляційному розгляді не встановлено. 
 
Щодо не повідомлення апелянта про час і розгляд справи колегія суддів зазначає наступне.
Справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в суді першої інстанції відкладалась неодноразово, проте ані апелянт, ані її представник адвокат Тихонов В.В. в судові засідання не з`являлись.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а також зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, та максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Зокрема, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (пункт 69).
У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41).
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист правлюдини іосновоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).
В матеріалах справи містяться конверти з направленням судових повісток, які неодноразово направлялись апелянту, але повертались у зв`язку з її відсутністю за вказаною нею в позові адресою.
 Згідно правової позиції Верховного суду у справі №755/17944/18 (постанова від 10.05.2023) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Відповідно до статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилаються учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що підстави для скасування  рішення суду першої інстанції відсутні. У зв'яку з чим апеляційну скаргу належіть залишити без задоволення, а рішення  суду першої інстанції без змін.  
 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
 
Повний текст постанови складено 12 червня 2024 року 
 
Головуючий                                                                                     Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                                В.І. Олійник
 
                                                                                                         Л.П. Сушко