ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/5385/24
Провадження № 22-ц/4820/1231/24

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
П`єнти І.В., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу  за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2024 року (суддя Палінчак О.М.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення матеріальної шкоди,
в с т а н о в и в:
В січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення матеріальної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в січні 2023 року вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак отримала відмову, мотивовану відсутністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії. Вказану відмову позивачка оскаржила в адміністративному порядку та на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.09.2023 у справі №560/9868/23 її стаж було перераховано і він склав 15 років 2 місяці 14 днів. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.11.2023 їй відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У зв`язку з цим, позивачка звернулась до Управління соціального захисту населення Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації із заявою про призначення державної соціальної допомоги, яку їй було призначено з 01 грудня 2023 року після отримання органом соціального захисту від відповідача довідки про розмір страхового стажу. Вказує, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, яка полягала у незарахуванні всього стажу та невидачі довідки при страховий стаж, їй було завдано шкоду у вигляді упущеної вигоди в розмірі неотриманої державної соціальної допомоги з моменту виникнення права на таку допомогу – 14.01.2023 по момент, якого їй стали виплачувати таку допомогу – 01.12.2023. Сума матеріальної шкоди у формі упущеної вигоди становить 21976,50 грн. (10,5 місяців ? 2093,00 грн. (розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність).
У зв`язку з цим, позивачка просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на її користь матеріальну шкоду у розмірі 21976,50 грн.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами підстав для стягнення шкоди у вигляді упущеної вигоди, зокрема, наявності шкоди, протиправності діянь її заподіювача, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачкою не доведено наявність матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області порушено права позивачки, оскільки внаслідок його протиправних винних дій їй не було зараховано всього страхового стажу, відтак позивачка не змогла отримати довідку про стаж та звернутись з нею до органів соціального захисту із заявою про призначення державної соціальної допомоги. Наявність порушення прав позивачки призвели до завдання їй матеріальної шкоди у формі упущеної вигоди за період з 14.01.2023 по 01.12.2023, яка становить 21976,50 грн. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відзиву на апеляційну скаргу не подало.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.01.2023 № 221750003511 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявника становить 7 років 01 місяць 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Листом від 07.04.2023 №4009-2951/Д-03/8-2200/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у відповідь на звернення представника позивачки від 10.03.2023 повідомило, що тривалість страхового стажу ОСОБА_1 становить 6 років 2 місяці 8 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Листом 28.11.2023 №17249-16615/Д-03/8-2200/23 Головне управління Пенсійного фонду України у відповідь на звернення представника позивачки від 14.11.2023 повідомило, що на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.09.2023 у справі №560/9868/23 ОСОБА_1 зараховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1978 по 16.08.1979 в Хоростківському СПТУ-7 згідно атестата про професійно-технічну освіту від 16.08.1979 №9977; період роботи з 22.11.1979 по 10.06.1982, з 01.10.1982 по 06.11.1984, з 22.07.1985 по 01.11.1985, з 25.06.1986 по 01.07.1986, з 27.11.1986 по 26.01.1987, з 28.01.1987 по 01.02.1989, з 25.04.1989 по 26.03.1993, згідно записів трудової книжки від 19.11.1979. В результаті перерахунку страховий стаж ОСОБА_1 становить 15 років 2 місяці 14 днів. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.11.2023 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.
ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації із заявою про призначення їй державної соціальної допомоги.
З листа Управління соціального захисту населення Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації від 09.01.2024 №11.03.04.27/24 слідує, що ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу з 01 грудня 2023 року після отримання 28 грудня 2023 року органом соціального захисту населення від Пенсійного фонду України довідки про розмір страхового стажу. Розмір допомоги становить розмір прожиткового мінімуму для особи, що втратила працездатність: з 01.12.2023 по 31.12.2023 – 2093,00 грн, з 01.01.2024 по 31.05.2024 – 2361,00 грн щомісячно.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно з ч.ч. 1-3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Таким чином, відповідно вказаної вище статті у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц зроблено висновок, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі №127/16524/16-ц зазначено, що тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток – це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.
При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду, позивачка посилалась на те, що неправомірними винними діями Головного у правління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, які полягали у незарахуванні всього стажу, вона не могла отримати довідку про страховий стаж, внаслідок чого позивачці було завдано шкоду у вигляді упущеної вигоди у розмірі неотриманої державної соціальної допомоги з моменту виникнення такого права (14.01.2023) по момент, з якого їй стали виплачувати таку допомогу – 01.12.2023 в сумі 21976 грн. 
Натомість, надані позивачкою до позову докази, не свідчать про наявність винних дій/бездіяльності відповідача у завданні збитків позивачці, їх причинно-наслідкового зв`язку, а також того, що тільки неправомірні дії/бездіяльність відповідача стали єдиною та достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток. 
При цьому, визначаючи розмір упущеної вигоди, ОСОБА_1 виходила із можливого прибутку, який вона могла б одержати за отримання державної соціальної допомоги за період з 14.01.2023 по 01.12.2023 в сумі 21976 грн. (10,5 місяці ? 2093 грн.).
Разом з тим, заявлений ОСОБА_1 до стягнення розмір упущеної вигоди в сумі 21976 грн. не підтверджений жодними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який могла б і повинна була отримати позивачка. Сама лише наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення.
Отже, позивачкою не доведено наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності для відшкодування шкоди у формі упущеної вигоди.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                                Т.О. Янчук

       І.В. П`єнта

       О.І. Ярмолюк