26.06.24
22-ц/812/954/24
Справа номер 473/6338/23 Головуючий суду першої інстанції - Ротар М. М. 
Провадження номер 22-ц/812/954/24 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року м. Миколаїв 

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого - Локтіонової О. В.,
суддів - Серебрякової Т. В., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2024 року, ухвалене за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

 
Короткий зміст заявлених вимог

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (далі - ТОВ «ФК «Паріс») подало до суду зазначений вище позов, який обґрунтовувало наступним.
25 вересня 2019 року Акціонерне товариство «РВС Банк» уклало з ОСОБА_1 договір №0040640 про надання банківської послуги, на підставі якого відповідач приєдналася до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування. За вказаним договором відповідач отримала 51 282,05 грн кредитних коштів зі сплатою 18% річних, разової комісії у розмірі 2,5% від суми кредиту та щомісячної комісії за супроводження кредиту у розмірі 3% річних.
28 жовтня 2021 року АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним вище кредитним договором на загальну сумі 79 741,21 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 40 181,06 грн, заборгованості за процентами у сумі 11 047,44 грн, заборгованості за комісією у сумі 28 512,71 грн.
Позивач зазначав, що станом на 06 листопада 2023 року ОСОБА_1 зазначену вище заборгованість не сплачено, а тому на підставі ст. 625 ЦК України за користування грошовими коштами за період з 28 жовтня 2021 року до 23 лютого 2022 року їй нараховано 3% річних за користування коштами у розмірі 779,93 грн та інфляційні втрати у розмірі 3482 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, ТОВ «ФК «Паріс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 84 003,14 грн, а також судові витрати.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

ОСОБА_1 просила позов ТОВ ФК «Паріс» задовольнити частково, стягнути з неї на користь позивача тіло кредиту у сумі 40 181,06 грн та відсотки за користування кредитом у сумі 11 047,44 грн. 
Відповідач заперечувала проти стягнення з неї заборгованості за комісією, посилаючись на те, що її стягнення протирічить положенням Закону України «Про споживче кредитування».
Також відповідач наголошувала на тому, що три відсотки річних та інфляційні втрати розраховані помилково, оскільки їх нарахування було здійснено з урахуванням загального розміру заборгованості, який включав у себе незаконне нарахування комісії.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

 
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2024 року позов ТОВ «ФК «Паріс» задоволено у повному обсязі.
З ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка утворилася станом на 06 листопада 2023 року у сумі 79 741,21 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 40 181,06 грн, заборгованості за процентами у сумі 11 047,44 грн, заборгованості за комісією у сумі 28 512,71 грн, а також три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 779,93 та інфляційні втрати у сумі 3482 грн.
З ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Паріс» стягнуто судовий збір у сумі 2684 грн.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, укладаючи кредитний договір, погодила його умови, а отже повинна була виконувати їх, у тому числі сплачувати передбачену договором комісію. Оскільки вона у повній мірі не виконала умови договору у добровільному порядку, то має їх виконати на підставі рішення суду у визначеному ним розмірі, який відповідає обставинам справи та умовам законодавства.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

 
Не погодившись із рішеннями суду,  ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду у частині стягнення з неї комісії та сум, передбачених ст.625 ЦК України, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
 
Відповідач зазначала, що вимоги ТОВ «ФК «Паріс» про стягнення з неї комісії за кредитним договором є безпідставними, оскільки умови кредитного договору у цій частині є нікчемними, як такі що протирічать положенням Закону України «Про споживче кредитування».
 
Як наслідок, позивач наголошувала на тому, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат необхідно розраховувати з загальної суми боргу, яка не включає у себе заявлену до стягнення комісію.

 
Фактичні обставини справи

25 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «РВС Банк» із заявою про надання споживчого кредиту строком на 24 місяці з бажаною сумою кредиту у розмірі 51 282,05 грн зі сплатою разової комісії при видачі кредиту у розмірі 2,5% від суми кредиту, а також щомісячної комісії за супроводження кредиту у розмірі 3% від суми наданого кредиту.
У додатку №1 до заяви-договору сторонами було визначено графік повернення кредитних коштів (з 25.09.2019 до 25.09.2021), сплату за користування кредитом 18% річних, річної комісії у сумі 1282,05 грн та щомісячної комісії у сумі 1538,46 грн.
25 вересня 2019 року АТ «РВС Банк» перерахувало ОСОБА_1 51 282,05 грн кредитних коштів.
28 жовтня 2021 року АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги за зазначеним вище договором, а саме загальної заборгованості у сумі 79 741,21 грн, яка складається з тіла кредиту у сумі 40 181,06 грн, процентів у сумі 11 047,44 грн, комісії у сумі 28 512,71 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеному                                     ТОВ «ФК «Паріс», станом на 06 листопада 2023 року ОСОБА_1  мала заборгованість за кредитним договором у сумі 79 741,21 грн, яка складається з тіла кредиту у сумі 40 181,06 грн, процентів у сумі 11 047,44 грн, які включають в себе нарахування поза межами строку договору у сумі 98,03 грн за період з 25.09.2021 по 30.09.2021 та у сумі 557,02 грн за період з 01.10.2021 по 27.10.2021, комісії у сумі 28 512,71 грн, яка включає в себе нарахування поза межами строку договору у сумі 1538,46 грн за період з 27.09.2021 по 28.10.2021.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У справі, яка переглядається, суд установив, що 25 вересня 2019 року між АТ «РВС Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, умовами якого передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). 
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в Додатку №1 до Заяви-Договору №0040640 від 25.09.2019 «Графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг)» (колонка 7.2 графіка). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування становить 1538,46 грн щомісячно.
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування.
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі №755/11636/21 (провадження №61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі №168/349/20 (провадження №61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21 (провадження №61-5581св22).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для повного задоволення позову ТОВ «ФК «Паріс» не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
За встановлених обставин та приймаючи до уваги викладене вище законодавство та правові позиції Верховного Суду, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позову позивача в частині стягнення кредитної заборгованості на суму 50 573,45 грн, яка включає в себе заборгованість за тілом кредиту у сумі 40 181,06 грн та заборгованість за відсотками у сумі 10 392,39 грн.
Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі №535/757/17, від 15 листопада 2023 року у справі №711/4585/22.
Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Досліджені судом докази свідчать, що відповідач прострочила грошове зобов`язання, а тому у позивача виникло право на відшкодування нею матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації за неналежне виконання зобов`язання.
Згідно з нормами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
У позовних вимогах позивач вказав, що просить стягнути суми, передбачені нормами ст.625 ЦК України, за період з 28 жовтня 2021 року до 23 лютого 2022 року.
Розрахунок трьох процентів річних від простроченого грошового зобов`язання здійснюється за наступною формулою: Сума х (3 % / 100%) х (Період / Рік).
Сума боргу	Період заборгованості	Кількість днів прострочення	Кількість днів у році	3 % річних	
50573.45	28.10.2021 - 31.12.2021	65	365	270.19	
50573.45	01.01.2022 - 23.02.2022	54	365	224.46	

Таким чином, загальна сума 3 % річних за вказаний період становить 494,65 грн. 
Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за такою формулою:
Інфляційні нарахування = (сума боргу) х (індекс інфляції) / 100% - (сума боргу), де: (сума боргу) - сума простроченого боргу;
(індекс інфляції) - добуток щомісячних індексів за відповідний період.
Період заборгованості	Сума боргу	Сукупний індекс інфляції	Інфляційне збільшення суми боргу	
28.10.2021-23.02.2022	50573.45	104.3666313984	2208.36	

Оскільки суд першої інстанції при обрахуванні заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором припустився помилки, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні в бік зменшення заборгованості до 53 276,46 грн, яка включає в себе заборгованість за тілом кредиту у сумі 40 181,06 грн, заборгованість за відсотками у сумі 10 392,39 грн, 3% річних у сумі 494,65 грн та інфляційні втрати у сумі 2208,36 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні.

Щодо судових витрат

Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, змінив оскаржуване рішення суду, задовольнив позовні вимоги позивача частково на 63,4%, то наявні підстави для нового розподілу судових витрат.
Відповідач за розгляд справи в суді першої інстанції має відшкодувати позивачу 1701,66 грн судового збору, а позивач відшкодувати відповідачу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 1473,52 грн судового збору.
Згідно з вимогою частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи вимоги цієї статті, колегія суддів остаточно визначає розрахунок судового збору по справі у сумі 228,14 грн, які відповідач має сплатити позивачу (1701,66 грн - 1473,52 грн). 

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2024 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за кредитним договором від 25 вересня 2019 року №0040640 у сумі 50 573,45 грн, яка включає в себе заборгованість за тілом кредиту у сумі 40 181,06 грн та заборгованість за відсотками у сумі 10 392,39 грн, а також за період з 28 жовтня 2021 року до 23 лютого 2022 року 3% річних у сумі 494,65 грн та інфляційні втрати у сумі 2208,36 грн, що загалом становить 53 276,46 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» судовий збір у сумі 228,14 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді         Т. В. Серебрякова

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 26 червня 2024 року.