Справа № 161/17250/23 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/414/24  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
               
31 травня 2024 року                                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року,
                                             В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2023 року ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду із зазначеним позовом.
Покликалось на ті обставини, що 17 вересня 2020 року між кредитодавцем ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 265101197, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн зі сплатою 1,70 % на добу на строк 30 днів.
У подальшому сторони підписавши додаткові угоди, дійшли згоди збільшити розмір кредиту на суму 2000 грн, 1150 грн, 2000 грн, 4000 грн, та 7850 грн., на строк дії договору № 265101197 від 17 вересня 2020 року, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору.
Крім того позивач вказував, що 28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором № 265101197 від 17 вересня 2020 року, згідно реєстру прав вимоги № 100 від 22.09.2020 року. Надалі, 05 серпня 2020 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 265101197 від 17 вересня 2020 року, згідно реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року. 04 серпня 2023 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 04/08/23-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором № 265101197 від 17 вересня 2020 року, згідно реєстру боржників № 04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року.
Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 позичені грошові кошти не повернула і відсотки за користування кредитом не сплачувала, позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» просив стягнути з останньої на свою корить заборгованість на загальну суму 50292 грн 68 коп., що складається з  основної суми боргу – 18595 грн 16 коп.; відсотків – 31696 грн 52 коп. та відшкодувати йому понесені судові витрати.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2023 року позов ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» було задоволено повністю та відшкодовано останньому понесені судові витрати.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 січня 2024 року за заявою відповідача ОСОБА_1 вказане заочне рішення суду було скасовано, а дану справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року позов ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 265101197 від 17 вересня 2020 року в сумі 50292 грн 68 коп., з яких: 18595,16 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 31696,52 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» судові витрати по справі, а саме, 2147 грн 20 коп. судового збору та 5000 грн витрат на правничу допомогу.
Відповідач ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження саме факту укладення між сторонами спору кредитного договору і отримання позичальником грошових коштів за цим договором. 
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, вважав доведеним факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та наявність заборгованості, яку остання не сплатила у визначені цим договором строки, що є підставою для стягнення даної кредитної заборгованості на користь позивача.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що 17 вересня 2020 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та ОСОБА_1   було укладено кредитний договір № 265101197. Укладаючи договір, сторони домовились, що останній надано у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 5565 грн строком на 30 днів зі сплатою 1,70 процентів від суми кредиту за кожний день користування таким, починаючи з першого дня надання суми кредиту та до закінчення строку на який видавався кредит.
Відповідно до умов вказаного кредитного договору, товариство надало ОСОБА_1 кредит, на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та у спосіб, визначеними цим договором.
Також у подальшому сторони, уклавши додаткові угоди, збільшили розмір кредиту на суму: 2000 грн 17 вересня 2020 року, 1150 грн 17 вересня 2020 року, 2000 грн 18 вересня 2020 року, 4000 грн 19 вересня 2020 року, 7850 грн. 21 вересня 2020 року на строк дії основного договору № 265101197 від 17 вересня 2020 року.
Як вбачається з платіжних доручень наявних в матеріалах справи платником ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», для зарахування на платіжну картку отримувача ОСОБА_1 , згідно зазначеного договору від цієї ж дати, та додаткових угод до цього договору було здійснено переказ коштів, зокрема платіжними дорученням: від 17 вересня 2020 року на суму 5000 грн; від 17 вересня 2020 року на суму 2000 грн; від 17 вересня 2020 року на суму 1150 грн; від 18 вересня 2020 року на суму 2000 грн; від 19 вересня 2020 року на суму 4000 грн та від 21 вересня 2020 року на суму 7850 грн.
Також з приєднаних до матеріалів справи письмових доказів встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 265101197 від 17 вересня 2020 року. Передача права вимоги відбулася згідно реєстру прав вимоги № 100 від 22 вересня 2020 року.
05 серпня 2020 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 265101197 від 17 вересня 2020 року. Передача права вимоги відбулася згідно реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року.
04 серпня 2023 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 04/08/23-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 265101197 від 17 вересня 2020 року. Передача права вимоги відбулася згідно реєстру боржників № 04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року.
За наведених обставин, ТзОВ «ФК «Ейс» є новим кредитором у правовідносинах, які виникли на підставі Кредитного договору № 265101197, укладеного 17 вересня 2020 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс».
Зокрема судом було встановлено факт укладення кредитного договору від 17 вересня 2020 року № 265101197 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 саме в електронній формі і який підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». У вказаному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки. Даний кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Розрахунок заборгованості, проведений первісним кредитором до відступлення прав вимог, відповідачем не спростований ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження укладення кредитного договору, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки за нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.
Необґрунтованими є твердження в апеляційній скарзі про те, що позивачем не надано будь-яких підтверджуючих доказів перерахування позивачем грошових коштів на його картковий рахунок, враховуючи наступне.
Так, згідно договору про надання фінансового кредиту встановлено, що кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок позичальника в безготівковій формі у національній валюті на реквізити банківської картки, вказаної клієнтом, згідно умов договору.
Відповідачем ОСОБА_1 не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорах або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.
Відповідач, в обґрунтування своїх заперечень та доводів щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції, указувала на те, що позивачем не доведено факту отримання нею кредитних коштів та факту зарахування їх на поточний рахунок позичальника, однак, наголошуючи на відсутності доказів отримання ним коштів, які за умовами договору переховувались в безготівковій формі на платіжну банківську картку, не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту незарахування кредитних коштів на її рахунок, враховуючи, що ТзОВ «ФК «Ейс» не є первісним кредитором та не є банківською установою.
Таким чином, апеляційний суд вважає доведеними ті обставини, що ОСОБА_1 , отримавши грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором, взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачені в договорі строки отримані у кредит грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, сума якої становить 50292 грн 68 коп.
Отже, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на повно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є посилання в рішенні суду і яким суд дав вірну правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,
                                            У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді