КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №381/758/24                                                                                   Головуючий у суді І інстанції: Соловей Г.В.
провадження №22-ц/824/9258/2024                                                       Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 квітня 2024 року                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., 
секретар судового засідання: Дуб С.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ангеліна Івана Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні під час спільного проживання однією сім`єю,
 
ВСТАНОВИВ:
 
16.02.2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду через свого представника Ангелін І.І. із заявою про встановлення факту перебування на утриманні під час спільного проживання однією сім`єю, відповідно до якої просить встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні її цивільного чоловіка військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час їх спільного проживання однією сім`єю для отримання щомісячного грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , відповідно до п. 7 Постанови КМУ від 30.11.2016 року № 884, що нараховується йому за місцем несення служби. В обґрунтування заяви зазначає про те, що з ОСОБА_2 перебували у цивільному шлюбі, вели спільне господарство, будували плани на майбутнє. Проживали разом на постійній основі. У зв`язку з збройною агресією російської федерації, ОСОБА_2 був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 та був призначений на посаду солдата резерву запасної роти у ВЧ НОМЕР_1 . Під час виконання бойового завдання, ОСОБА_2 зник безвісти 29.10.2022 року в результаті здійснення противником штурмових дій позицій підрозділу поблизу н.п. Павлівка Волноваського району Донецької області. Як вказує заявник, встановлення факту перебування на утриманні під час спільного проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без шлюбу, необхідно для реалізації прав передбачених Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» як члену сім`ї особи, зниклої безвісти.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2024 року відмовлено у відкритті провадження.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Ангелін Іван Ігорович, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якому просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Фастівського міськрайонного суду Київської області.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що Кодексом адміністративного судочинства України визначено перелік рішень, які може прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову, а встановлення факту, що має юридичне значення, серед такого переліку відсутнє.
Вважає, що спосіб захисту порушеного права такий як встановлення юридичного факту Кодекс адміністративного судочинства України, на відміну від Цивільного процесуального кодексу України, не містить.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що заявлені у даній справі вимоги щодо встановлення факту, що має юридичне значення, не є публічно-правовими вимогами, а тому не можуть бути розглянуті адміністративним судом.
Також представник апелянта посилався на висновок Великої Палати Верховного судуу справі № 560/17953/21, відповідно до якого, встановлення юридичних фактів - віднесення заявника до кола членів сім`ї загиблого військовослужбовця, належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
17 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника апелянта, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та обгрунтовував свої висновки тим, що вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного із будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. За своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства та повинні вирішуватись у порядку адміністративного судочинства.
Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що 16.02.2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду через свого представника Ангелін І.І. із заявою про встановлення факту перебування на утриманні під час спільного проживання однією сім`єю.
Заява обгрунтована тим, що з ОСОБА_2 перебували у цивільному шлюбі, вели спільне господарство, будували плани на майбутнє. Проживали разом на постійній основі. У зв`язку з збройною агресією російської федерації, ОСОБА_2 був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 та був призначений на посаду солдата резерву запасної роти у ВЧ НОМЕР_1 . Під час виконання бойового завдання, ОСОБА_2 зник безвісти 29.10.2022 року в результаті здійснення противником штурмових дій позицій підрозділу поблизу н.п. Павлівка Волноваського району Донецької області. Як вказує заявник, встановлення факту перебування на утриманні під час спільного проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без шлюбу, необхідно для реалізації прав передбачених Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» як члену сім`ї особи, зниклої безвісти.
У зв`язку з чим просила суд встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні її цивільного чоловіка військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час їх спільного проживання однією сім`єю для отримання щомісячного грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , відповідно до п. 7 Постанови КМУ від 30.11.2016 року № 884, що нараховується йому за місцем несення служби. 
Встановлено, що відповідно до довідки Андріївської старостинського округу Великоновосілківської селищної ради Донецької області, яка надана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що у період з січня 2017 року по січень 2022 року проживала, вела спільне господарство та перебувала на утриманні цивільного чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території Андріївського старостинського округу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).
В подальшому заявниця та ОСОБА_2 переїхали проживати в будинок за адресою АДРЕСА_2 , де проживали у період з січня 2022 року до квітня 2022 року, що підтверджується довідкою, виданою головою квартирного комітету № 4 (а.с. 18).
У зв'язку з військовою ситуацією яка склалась в країні, заявниця та ОСОБА_2 переїхали за адресою АДРЕСА_3 , де ОСОБА_2 був взятий на облік як внутрішньо-переміщена особа, що підтверджується довідкою від 26.04.2022 року № 3232-5001377725 (а.с. 9).
Відповідно до повідомлення Військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2022 року № 1/37/5621 про безвісті зниклого, сповіщено ОСОБА_1 про те, що її чоловік, солдат по мобілізації ОСОБА_2 , водій взводу протитанкових керованих ракет 2 стрілецького батальйону, 01.05.2022 року призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , 29.10.2022 року зник безвісті в результаті здійснення противником штурмових дій позицій підрозділу поблизу н.п. Павлівка Волноваського району Донецької області. Тривають пошукові заходи (а.с. 12).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб зниклих безвісти за особливих обставин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано таким що зник на території бойових дій (під час воєнних дій) (а.с. 10).
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Відповідно до ч. 1. ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції цивільних судів за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
До вказаних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, відступивши від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Приймаючи до уваги зазначене вище, а також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21, в ході апеляційного перегляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 21.02.2024 року про відмову у відкритті провадження у даній справі, на підставі п.1 ч.1 статті 186 ЦПК України, є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із нормами Закону, які регламентують дані правовідносини. Визначення адміністративної юрисдикції справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не узгоджується із завданням і метою адміністративного судочинства, регламентованими статтею 2 КАС України. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для розгляду справи даної справи у порядку адміністративного судочинства та вважає, що питання у цій справі виникло з підстав необхідності встановлення факту, який має юридичне значення (перебування заявника на утриманні її циільного чоловіка військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісті 29.10.2022 року), що може спричинити в подальшому виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав відповідних осіб. Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що у цій справі заявником не оскаржується жодне рішення суб`єкта владних повноважень в якості заінтересованих осіб відповідно відсутні заявлені ним публічно-правові вимоги, що в своєю чергу виключає віднесення цієї справи до юрисдикції адміністративних судів.
Отже, враховуючи, що юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21 та помилково відмовив у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, з тих підстав, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381 ЦПК України, Київський апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Ангеліна Івана Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено «01» травня 2024 року.

Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко

Судді                                                                                       Д.Р. Гаращенко 

                                                                                                 В.І. Олійник