ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 квітня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/6800/21
провадження № 22-ц/4809/643/24 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Дуковського О.Л. (суддя-доповідач) 
суддів Дьомич Л.М., Письменний О.А.
з участю секретаря Демешко Л.В.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Могильна Олена Сергіївна;
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Качан Людмила Леонідівна.
Розглянувши у  відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Могильна Олена Сергіївна на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 січня 2024 року, у складі головуючого судді Іванової Н.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Качан Людмила Леонідівна про визнання договору дарування недійсним, -

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Качан Людмила Леонідівна про визнання договору дарування недійсним.
Під час розгляду даної цивільної справи ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування заяви вказував, що згідно договору дарування 19 серпня 2008 року він безоплатно передав у власність малолітнього сина ОСОБА_3 , 2004 року народження, від імені та в інтересах якого діяла як законний представник ОСОБА_4 свою власну квартиру за номером АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01 грудня 1999 року та яку він придбав за власні кошти до реєстрації шлюбу.
Зазначав, що договір було укладено під впливом обману і замовчування з боку відповідача ОСОБА_2 , яка запевнила позивача, що між ними укладається договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на належну квартиру, відповідно до ст. 190 СК України, а відтак ввела його в оману щодо правової природи правочину, оскільки в подальшому, під час стягнення аліментів в судовому порядку, з`ясувалось, що був укладений інший правочин, який він не бажав укладати.
Вважає, що відповідач порушила його права він був змушений звернутися до суду про визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності.
Заявник вказував, що є особою з інвалідністю ІІ групи, а внаслідок укладення спірного правочину позбувся єдиного житла, так як іншого житла у власності не має. 
Наразі він зареєстрований та проживає в спірній квартирі, утримує її, по мірі необхідності проводить ремонтні роботи та щомісячно сплачує комунальні послуги. Ним також дотримані і виконані усі батьківські обов`язки стовно сина, у тому числі аліментні зобов`язання за позовними вимогами відповідача.
В січні 2024 року зі слів сина йому стало відомо про наміри відповідачів відчужити спірну квартиру без його згоди, про що вони вже неодноразово натякали і раніше. Під час спілкування син йому повідомив про свої фінансові зобов`язання перед численними кредитними спілками, а оскільки син проживає разом зі своєю матір`ю та під її тиском в іншій сім`ї, тому від нього вони завжди все замовчували і вплинути на це він ніяк не міг. Також відомо про неодноразові приводи сина в поліцію, де він був присутнім особисто під час допитів та суттєве порушення успішності в навчальному закладі.
Вважає, що на даний час виникла висока вірогідність наміру відповідачів відчужити зазначену квартиру без його згоди, що тим самим порушити його майнові права та унеможливити користування нею, тому у разі невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.  
Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 січня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити.
Вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною та такою, що постановлена передчасно, без з?ясування обставин, що мають значення, яка порушує його права і охоронювані законом інтереси.
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про задоволення скарги. 
Встановлено, що ОСОБА_1 звернувшись із даним позовом до суду просив визнати недійсним договір дарування №3139, укладеного 19 серпня 2008 року, яким він безоплатно передав у власність малолітнього сина ОСОБА_3 , 2004 року народження, від імені та в інтересах якого діяла як законний представник ОСОБА_4 квартиру за номером АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01 грудня 1999 року та яку він придбав за власні кошти до реєстрації шлюбу.
У заяві про забезпечення позову позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру, та заборонити вчиняти іншим особам будь – які дії щодо вказаної квартири.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції не врахував того, що існує ризик відчуження майна, а саме спірної квартири, що в подальшому може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
З виділених матеріалів справи вбачається, що позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у вжитті заходів забезпечення позову є безпідставною.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Предметом спору є позовні вимоги до відповідачів про визнання недійсним договору дарування квартири та позивач вважає, що на даний час виникла висока вірогідність наміру відповідачів відчужити зазначену квартиру без згоди позивача, що тим самим порушить його майнові права та унеможливить користування нею, тому у разі невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.  
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має право звернутися до суду.
Пунктами 1, 2, 4 частини 1 статті 150 ЦПК України установлено види забезпечення позову: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності та заборона іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири - є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Обраний позивачем вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, а з урахуванням відсутності доказів завдання відповідачу збитків унаслідок накладення арешту на майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ,а тому ухвала суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381- 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд , -
п о с т а н о в и в :
         Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Могильна Олена Сергіївна – задовольнити.
Ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 січня 2024 року – скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – задовольнити.
Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 19.08.2008, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Качан Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1339, та заборонити іншим особам вчиняти будь – які дії щодо вказаної квартири. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                                        О. Л. Дуковський 
Судді                                                                                                                Л.М.Дьомич 
                                                                                                              О.А. Письменний