ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 752/7784/19
провадження № 61-10845св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, орган опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 – ОСОБА_4  на рішення Суворовського районного суду 
м. Одеси від 21 липня 2021 року у складі судді Бузовського В. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2023 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С., Цюри Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до 
ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про участь 
у вихованні онуки.
 
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 по лінії батька є бабою малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьки дитини – ОСОБА_3 та ОСОБА_2 – разом не проживають, онука проживає з матір`ю ОСОБА_2 , яка перешкоджає побаченням з онукою та участі у її вихованні. 
 
Посилаючись на право баби на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні в інтересах онуки, ОСОБА_1 з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просила:
 
визначити їй спосіб участі у вихованні онуки ОСОБА_5 , 
а саме: особисті зустрічі (побачення) кожної другої та четвертої середи місяця 
з 16:00 год до 18:00 год та кожної першої і третьої неділі місяця з 12:00 год до 18:00 год поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого 
у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля без присутності матері ОСОБА_2 та/або інших членів сім`ї дитини зі сторони матері дитини до досягнення дитиною десятирічного віку;
 
визначити такий порядок виконання рішення суду, а саме: зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити побачення ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_6 кожної другої та четвертої середи місяця з 16:00 год до 18:00 год та кожної першої і третьої неділі місяця з 12:00 год до 18:00 год поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого 
у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку.
 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2020 року до участі в справі залучено орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради; витребувано від органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
 
Визначено ОСОБА_1 такий спосіб участі в особистому вихованні онуки ОСОБА_5 :
 
особисті зустрічі (побачення) кожної четвертої неділі місяця з 11:00 год 
до 13:00 год поблизу місця проживання/знаходженням матері, зареєстрованого у встановленому законом та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованим у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля, у присутності матері ОСОБА_2 та/або інших членів сім`ї дитини зі сторони матері дитини, до досягнення дитиною десятирічного віку.
 
Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечувати побачення ОСОБА_1 
з онукою ОСОБА_6 кожної четвертої неділі місяця з 11:00 год 
до 13:00 год поблизу місця проживання/знаходженням матері, зареєстрованого у встановленому законом та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованим у встановленому законом порядку в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля, до досягнення дитиною десятирічного віку.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Рішення суду мотивоване тим, що форми й методи виховання та розвитку дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про право дитини від 02 листопада 1989 року (статті 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства». Суд взяв до уваги бажання позивачки брати участь 
у вихованні дитини та зазначив, що таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Суд зазначив, що при встановленні способу спілкування з дитиною дотримувався розумного балансу на участь всіх родичів у вихованні та доцільності участі баби у спілкуванні з онукою, зважаючи на вік малолітньої дитини та її розпорядок дня, враховуючи права та інтереси батьків 
і баби.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 26 червня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_4 залишено без задоволення. 
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року 
в частині участі у вихованні онуки змінено.
 
Визначено ОСОБА_1 спосіб її участі в особистому вихованні онуки ОСОБА_5 шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної першої неділі місяця з 12:00 год до 18:00 год поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованим у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною десятирічного віку.
 
Встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання 
ОСОБА_2 забезпечувати побачення ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_6 кожної першої неділі місяця з 12:00 год до 18:00 год поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованим 
у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку.
 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року 
в частині стягнення витрат на сплату судового збору залишено без змін.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зробив висновок про те, що суд першої інстанції визначив для спілкування день і час, який не просила позивач, з огляду на що апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції.
 
При цьому апеляційний суд вказав, що складні стосунки між батьками дитини не повинні мати наслідком заборону на спілкування баби та онуки, на участь баби 
у вихованні онуки допоки не встановлено, що таке спілкування чи виховання суперечить інтересам дитини. Баба має право на виховання онуки, підстав для відмови у захисті цього права не встановлено, спосіб участі у вихованні онуки та спілкуванні з нею встановлюється з урахуванням обставин справи. Доказів того, що реалізація права баби на виховання онуки у визначений апеляційним судом спосіб суперечить інтересам дитини, немає. 
 
Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 11 липня 2023 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 576,30 грн.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
15 липня 2023 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій з урахуванням уточненої редакції просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 
21 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2023 року і ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що, задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив лише із декларованого права баби на участь у вихованні дитини, але не встановив відповідність таких зустрічей забезпеченню якнайкращих інтересів дитини, належним чином не обґрунтував підстав відхилення висновку органу опіки та піклування та висновку спеціаліста в галузі психології, не дав оцінки та взагалі не відобразив у судовому рішенні допит у судовому засіданні спеціаліста в галузі психології, не взяв до уваги, що позивачка не зверталась до органу опіки та піклування з питань складання висновку та не надала суду жодних доказів чинення їй перешкод зустрічам з онукою. Вказує, що баба 
є удаваним позивачем, яка діє від імені та під керуванням свого сина – батька дитини та не має особистої зацікавленості у вирішенні справи. Заявник вказує, що ні вона, ні її представник не були повідомлені про розгляд справи. 
 
Суди застосували статтю 19 СК України без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02 грудня 2020 року у справі 
№ 308/9575/18 (провадження № 61-5102св20) та від 04 березня 2020 року 
у справі № 356/417/17 (провадження № 61-16764св18). Суди застосували статтю 257 СК України без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 607/13092/16-ц та від 
20 жовтня 2021 року у справі № 750/3539/20.
 
Доводи інших учасників справи
 
10 жовтня 2023 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2023 року – без змін.
 
12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив, 
у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2023 року – без змін.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Суворовського районного суду м. Одеси.
 
17 жовтня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи 
 
Батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 
і ОСОБА_2 .
 
ОСОБА_1 є бабою ОСОБА_5 по лінії батька.
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 
2018 року шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розірвано.
 
Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 дитина ОСОБА_5 стала проживати з матір`ю в м. Києві, а потім в м. Одесі. 
 
На час вирішення спору ОСОБА_1 проживала в м. Києві, малолітня ОСОБА_5 проживала з матір`ю ОСОБА_2 в м. Одесі, батько малолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , проживав в м. Києві. 
 
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 12 лютого 2021 року 
№ 01-05-8/1158вх(20), цей орган опіки та піклування вважає недоцільним визначення участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої онуки 
ОСОБА_5 (т. 2, а с. 24 – 27).
 
Відповідно до консультативного висновку від 23 січня 2021 року № 01/21-к за результатами психологічного обстеження дитини неповнолітня ОСОБА_5 не виявляє прихильності до баби, ОСОБА_1 , вона не є для дитини близькою людиною та не бажає з нею бачитися (т. 2, а. с. 58 – 64).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.
 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для
її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного
і соціального розвитку.
 
У частинах першій, другій статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що 
в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
 
СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права 
і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових 
і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми
та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України).
 
У частині другій статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.
 
Згідно з частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
 
У статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати 
у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
 
Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
 
За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків
до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення
з дитиною присутністю іншої особи.
 
Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.
 
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного 
і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
 
Норми статті 8 Конвенції поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення Європейського суду з прав людини(далі – ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він є. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає насамперед право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).
 
Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 
по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не 
є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).
 
Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні 
з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає Верховному Суду підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
 
У справі, яка переглядається Верховним Судом, спір стосується прав баби
на спілкування зі своєю онукою та встановлення способу участі у спілкуванні 
з дитиною та її вихованні.
 
Установивши, що між сторонами існує спір щодо участі позивачки у спілкуванні з дитиною і вирішити його самостійно сторони не можуть, оскільки між ними немає порозуміння, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали, що баба має право на спілкування з онукою та її виховання.
 
Безпідставними є аргументи касаційної скарги про те, що суди належним чином не обґрунтували підстави відхилення висновку органу опіки та піклування 
і висновку спеціаліста у галузі психології та не дали їм оцінки, з таких підстав.
 
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення 
з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
 
Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
 
Суди попередніх інстанцій обґрунтовано не погодилися з висновком органу опіки та піклування від 12 лютого 2021 року, у якому вказано про недоцільність визначення участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої онуки, оскільки 
у висновку зазначено про те, що позивачка ОСОБА_1 не переконала орган опіки та піклування у щирості своїх намірів стосовно онуки та не надала доказів щодо створення їй перешкод у спілкуванні з малолітньою онукою. Суди встановили, що дійсно між сторонами регулярно виникає спір щодо спілкування та виховання баби зі своєю онукою, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з цим позовом. Крім того, суди не встановили жодного негативного впливу позивачки на свою онуку і її дій всупереч інтересам дитини, матеріали справи не свідчать про існування такого впливу, і відповідачка не надала доказів цього.
 
Також суди обґрунтовано не взяли до уваги консультативний висновок від 
23 січня 2021 року № 01/21-к за результатами психологічного обстеження дитини, оскільки вказаний висновок не впливає на обсяг прав баби на спілкування з онукою, тому що жодного негативного впливу позивачки на свою онуку не встановлено. Крім того, вказаний консультативний висновок здебільшого наданий зі слів матері – відповідачки у справі. З висновку видно певні непорозуміння, які виникли між дитиною і батьком, які зумовлені неприязними стосунками між матір`ю і батьком дитини.
 
Також безпідставними є аргументи касаційної скарги про те, що позивачка не надала суду жодних доказів чинення їй перешкод зустрічам з онукою, оскільки, відступаючи від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 175/5360/13-ц (провадження № 61-37709св18), Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 
2024 року у справі № 742/1716/23 (провадження № 61-17035сво23) зробив висновок, що «позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні 
з нею – є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права та є окремим способом захисту порушеного права діда й баби на спілкування з онуками. Відмова у задоволенні позову про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (зокрема, внаслідок недоведеності перешкод чи з інших підстав) не є підставою для відмови судом 
у захисті й реалізації прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України, – визначенні способів участі баби та діда 
у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування».
 
Щодо аргументів про неповідомлення відповідачки та її представника про розгляд справи апеляційним судом.
 
Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, 
а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, 
а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
 
Згідно з наявними у матеріалах справи довідками про доставку електронного листа (т. 3, а. с. 122, 123) на електрону адресу ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та електронну адресу адвоката Голосова Ю. В. ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) було направлено судову повістку-повідомлення про розгляд справи 08 червня 2023 року о 14:30 хв.
 
Відповідно до пункту 10 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють свої офіційні електронні адреси 
в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС у добровільному порядку (пункт 10 Положення про ЄСІТС).
 
Аналогічні норми містяться в частині шостій статті 14 ЦПК України.
 
Повідомлення, надіслане на електронну адресу представника ОСОБА_2   – адвоката Голосова Ю. В., свідчить про належне виконання апеляційним судом свої процесуальних обов?язків щодо повідомлення сторін про розгляд справи, оскільки таке повідомлення було надіслано на офіційну електронну адресу адвоката, який в обов?язкому порядку реєструє свою офіційну електронну адресу в ЄСІТС.
 
З огляду на викладенеаргументи касаційної скарги про неналежне повідомлення заявниці та її представника про розгляд справи не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої й апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє 
в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 
2010 року).
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року у незміненій його частині та постанови Одеського апеляційного суду від 26 червня 2023 року – без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.
 
З огляду на те що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат, понесених заявником, відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року 
у незміненій його частині та постанову Одеського апеляційного суду від 
26 червня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська