ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року	Львів	Справа № 140/1718/24 пров. № А/857/5741/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М., 
з участю секретаря судових засідань                                Доморадової Р.В.,
                                                                                          
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яке не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача заступник начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції                                                            Смокович В.І., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення                               28 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернувся з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про: 
1) визнання протиправною бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні № 69644424 щодо примусового виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі 140/6901/21; 
2) зобов`язання державного виконавця у виконавчому провадженні № 69644424 вчинити усі можливі дії для примусового виконання рішення суду від 08 квітня 2022 року у справі 140/6901/21, що передбачені Законом України “Про виконавче провадження”; 
3) встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання державного виконавця подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 140/1718/24 позов було задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні №69644424 щодо примусового виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі №140/6901/21 та зобов`язано вчинити усі можливі дії для примусового виконання вказаного рішення суду, що передбачені Законом України “Про виконавче провадження”.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 серпня 2022 року № 69644424 відповідачем до 05 лютого 2024 року (дата винесення вимоги виконавця) жодних виконавчих дії та прийняття рішень, передбачених Законом України “Про виконавче провадження”, вчинено не було.
Також матеріали справи не містять доказів відсутності в Управлінні соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області бюджетних призначень на виконання рішення суду, а лист Управління від 19 лютого 2024 року №1898/01 носить виключно інформативний характер.
Водночас, на думку суду першої інстанції, підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання державного виконавця подати звіт про виконання судового рішення відсутні, оскільки позивачем не наведено обставин, які б вказували на те, що державний виконавець може ухилятись від виконання судового рішення.
У апеляційному порядку рішення оскаржено Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – ВПВР), який просив таке скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що на вимогу ВПВР Управлінням соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області надало відповідь про те, що позивачу проведено та нараховано щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у сумі 9537,31 грн та вказує на загальнодержавну проблему відсутності бюджетних призначень на виконання рішення суду.
Наголошує на відсутності підстав для накладення штрафу за виконавчим провадженням № 69644424, оскільки згідно з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові № 405/3663/13-а від 24 січня 2018 року, відсутність бюджетного та іншого фінансування, а також коштів на виплату грошових сум на виконання рішення суду є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Окрім того вважає, що накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом, відноситься до дискреційних повноважень державного виконавця.
Позивач ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду у режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі №140/6901/21, яке набрало законної сили 10 травня 2022 року, визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області щодо ненарахування та невиплати неповнолітнім ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 03 червня 2021 року щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України  “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у розмірі, що дорівнює 40 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області провести нарахування та виплату ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 03 червня 2021 року такої щомісячної грошової допомоги. 
На виконання рішення Волинським окружним адміністративним судом 10 червня 2022 року було видано виконавчий лист №7059/2022.
До відповідача 15 серпня 2022 року надійшла заява ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 про примусове виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі №140/6901/21.
Постановою державного виконавця від 16 серпня 2022 року було відкрито виконавче провадження № 69644424 про зобов`язання Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області провести нарахування та виплату ОСОБА_2 з 03 червня 2021 року щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, в розмірі, що дорівнює 40 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.
Відповідачем 05 лютого 2024 року до Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області надіслано вимогу №3704 щодо термінового вжиття вичерпних заходів щодо виконання рішення суду.
Управлінням соціальної та ветеранської політики Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області на адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області надано відповідь від 19 лютого 2024 року №1898/01 про неможливість виконання рішення суду, посилаючись на відсутність бюджетних призначень на виконання рішення суду, що є загальнодержавною проблемою та вирішується на державному рівні.
Вважаючи, тривале невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі №140/6901/21 протиправним, позивач звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Згідно зі статтями 1, 5 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 13 Закону №1404-VIII).
У силу вимог частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Так, на підставі пункту 1 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (абзац перший частини 4 статті 18 Закону №1404-VIII).
Абзацом першим частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
За правилами частин першої - третьої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Спір у цій справі виник у зв`язку із невжиттям державним виконавцем заходів задля примусового виконання рішення суду на користь позивача.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 серпня 2022 року №69644424 відповідачем до 05 лютого 2024 року (дата винесення вимоги виконавця) жодних  передбачених Законом № 1404-VIII заходів задля забезпечення виконання вказаного судового рішення вчинено не було.
При цьому, як вірно зауважив суд першої інстанції, матеріали справи також не містять належних доказів відсутності Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області бюджетних призначень на виконання рішення суду, оскільки лист від 19 лютого 2024 року №1898/01 дійсно носить лише інформативний характер.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що боржник не виконав рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі №140/6901/21, а державним виконавцем не було вжито вичерпних заходів, передбачених Законом №1404-VIII, щодо примусового виконання такого рішення.
При цьому апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 7 липня 2019 року у справі №420/70/19, від 23 травня 2018 року у справі №537/3986/16-а, від 21 січня 2020 року у справі №640/9234/19, згідно з якими, притягаючи боржника до відповідальності за невиконання судового рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, виконавець повинен ретельно дослідити всі обставини справи та, зокрема, належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків і встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.
Визначальною умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання останнім виконавчого документа без поважних причин.
У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Поважність причин невиконання рішення суду оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Апеляційний суд звертає увагу, що у цій справі відповідачем не доведено того, що державним виконавцем у межах відповідного виконавчого провадження було виконано передбачений частиною 1 статті 63 Закону № 1404-VIII обов`язок щодо перевірки виконання рішення боржником, зокрема, із наданням оцінки поважності причин невиконання рішення суду.
При цьому апеляційний суд зазначає, що причиною порушення прав позивача є протиправна бездіяльність відповідача.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 268, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 140/1718/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Постанова у повному обсязі складена 12 квітня 2024 року.