У Х В А Л А
19 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 754/7193/24
провадження № 61-147вп24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В., розглянувши ухвалу Деснянського районного суду м. Києва про визначення підсудності у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
18 червня 2024 року до Верховного Суду надійшла справа № 754/7193/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу разом 
з ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року про визначення підсудності.
Ухвала мотивована тим, що сторони є громадянами України та проживають за межами України. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_2 є громадянином України та зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_2 .
Також, до матеріалів справи долучено копію документів, які підтверджують статус отримувачів тимчасового захисту та складу сім`ї.
Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.
Аналіз наведеної норми права свідчить, що підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянами України визначається ухвалою Верховного Суду у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.
При дослідженні матеріалів справи, надісланих до Верховного Суду, встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: 
АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями паспортів громадян України.
У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що вона та ОСОБА_2 проживають на даний час у Королівстві Бельгія у місті Ломмель. На підтвердження цього позивачка надала ксерокопію документів іноземною мовою без офіційного перекладу.
Однак надані копії документів не підтверджують того, що сторони дійсно на даний час перебувають за межами України, оскільки не надано жодного доказу про дійсне (фактичне) місце проживання/перебування сторін із зазначенням їх адрес,                 а також не надано доказів про перетин кордону (відмітки у паспорті, тощо).
У відповідності до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав 
у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Крім того, копії наданих документів не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки вони викладені іноземною мовою та не мають офіційного перекладу. 
Допустимим й достатнім доказом підтвердження місця проживання сторін може вважатися актуальна довідка, видана уповноваженими органами у встановленій формі, яка має пройти легалізацію (проставлення апостиля), якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. 
Таким чином, ОСОБА_1 не надано достовірних відомостей про те, що на цей час обидві сторони спору проживають за межами України.
За відсутності доказів того, що сторони проживають за межами України, відсутні правові підстави, передбачені процесуальним законом, для визначення суддею Верховного Суду підсудності цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відповідно до статті 29 ЦПК України.
Керуючись статтею 29 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У визначенні підсудності справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - відмовити.
Матеріали цивільної справи № 754/7193/24 повернути до Деснянського районного суду м. Києва.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню 
не підлягає.
Суддя                                                                                                       Г. В. Коломієць