УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 травня 2024 року
м. Київ
справа № 127/8962/23
провадження № 51-2480 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого        ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2024 року щодо останнього,
встановив:
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2023 року, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2024 року,  ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 110 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Початок строку відбування основного покарання вирішено рахувати з дня затримання ОСОБА_5 на виконання вироку.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 15 лютого 2022 року, будучи депутатом Державної Думи Федеральних Зборів РФ, представником влади РФ уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів РФ, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС РФ, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема, й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст. ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю РФ над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки, у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХIХ), ст. ст. 1-3, 68 Конституції України, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ за адресою: вул. Охотний ряд, 1, м. Москва, РФ, де підтримав постанову із зверненням до Президента російської федерації з проханням розглянути питання визнання російською федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних і незалежних держав.
Зазначене рішення Державної Думи Федеральних Зборів РФ було частиною злочинного плану, так як сам факт його існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами РФ та світовою спільнотою.
Дії РФ призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна й інфраструктури.
У подальшому, 22 лютого 2022 року, депутат Державної Думи Федеральних Зборів РФ ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС російської федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ, за адресою: вул. Охотний ряд, 1, м. Москва , РФ, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецької народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою.
Зазначене рішення Державної Думи Федеральних Зборів РФ було частиною злочинного плану, так як сам факт його існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою.
Дії РФ призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
В обґрунтування своїх доводів  ОСОБА_4 вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неповноту судового розгляду і не взяли до уваги всіх обставин кримінального провадження, у зв`язку з чим помилково дійшли висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України. Стверджує, що суди безпідставно послалися, як на основні докази стосовно доведеності вини засудженого в інкримінованому кримінальному правопорушенні, на протоколи огляду офіційного сайту державної думи РФ, які нібито вказують на те, що ОСОБА_5 дійсно підтримав ратифікацію Договорів про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званими Луганською народною республікою та Донецькою народною республікою під час засідання Державної Думи РФ. На думку захисника, висновки судів щодо причетності засудженого до вчиненого злочину не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. 
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд, касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для перегляду судового рішення в касаційному порядку. 
При розгляді скарги Суд виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги, які стосуються неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України).
Щодо доводів касаційної скарги про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський Суд у рішенні від 21 квітня 2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» та рішенні від 6 грудня 1998 року «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.
Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості   ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу. 
Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість    ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, зокрема, на підставі: 
 - інформації Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, яка здобута в ході проведення слідчо-розшукових заходів, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Єрофей Павлович, Сковородинського району, Амурської області, РСФСР СССР, є депутатом Держдуми VIII скликання, членом Комітету Державної Думи по екології, природним ресурсам і охороні навколишнього середовища, обраним по виборчому округу № 43 (Читінський-Забайкальський край) до фракції «Единая Россия»;
 - протоколу оглядів від 03 квітня 2022 року з додатками, із яких слідує, що об`єктом огляду являються публікації на сторінці в соціальній мережі «Однокласники», що містяться за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким відображено сторінку ОСОБА_5 , де вказано, що місцем роботи останнього є державна дума РФ. Також за посиланням на сторінці ОСОБА_5  ІНФОРМАЦІЯ_3 розміщена публікація щодо визнання так званих «ДНР» та «ЛНР», в якості начебто суверенних і незалежних держав та підтримання ратифікації договору про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між РФ і так званими «ДНР» і «ЛНР». З дослідженої інформації, відображеної на офіційному сайті виявлено, що депутат Державної Думи РФ ОСОБА_5 від партії «Единая Россия» проголосував «За» вказану постанову; 
 - протоколу огляду від 02 квітня 2022 року з додатками, об`єктом огляду якого є публікації на офіційному сайті Державної Думи РФ за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 в яких міститься інформація, викладена російською мовою: «Система анализа результатов голосований на заседаниях Государственной думы» та зазначено «Справка о результатах голосования по вопросу, о проекту постановления Государственной Думы № 58243-8 «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания Российской Федерации «к Президенту Российской Федерации ОСОБА_7 о необходимости признания Донецкою народной республики и Луганской народной республики». Досліджуючи вказану інформацію, відображену на офіційному сайті виявлено, що депутат Державної Думи РФ ОСОБА_5 від партії «Единая Россия» проголосував «За» вказану постанову; 
При подальшому огляді сайту Державної Думи РФ, серед іншого, розміщена інформація, яка викладена російською мовою: «Система анализа результатов голосований по заседаниях Государственной Думы » та зазначено «Справка о результатах голосования по вопросу: О проекте федерального закона № 75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Донецкою Народной Республики»», з якої слідує, що депутат Державної Думи РФ ОСОБА_5 від партії «Единая Россия» 22 лютого 2022 року проголосував «За» по вказаному питанню. 
Враховуючи вищевикладене, судом було встановлено, що  ОСОБА_5 діяв самостійно під час голосування, оскільки вказаним голосуванням від 15 лютого 2022 року підтверджено можливість депутатів голосувати проти, та, відповідно, здійснювати при голосуванні усвідомлений вольовий вибір. Поєднання двох позицій останнього при голосуванні від 15 лютого 2022 року та при голосуванні від 22 лютого 2022 року свідчить про доведеність наявності умислу, зазначеного в обвинуваченні.
Окрім того, з протоколу огляду від 29 березня 2023 року, вбачається, що об`єктами огляду були публікації на офіційному сайті Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, що міститься за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6 , за яким розміщена наступна інформація: «від 30 вересня 2022 року про те, що за 100 днів роботи вдалося повернути 2, 5 тисячі загиблих воїнів», «від 10 травня 2022 року стосовно того, що за останню добу російські окупанти обстріляли 13 населених пунктів області. Руйнувань зазнали щонайменше 39 цивільних об`єктів. Від початку широкомасштабного вторгнення на Донеччині загинуло 345 мирних людей, поранено ще понад тисяча. Російська армія зруйнувала і пошкодила майже 70 тисяч будинків. Пошкоджено понад 30 об`єктів водопостачання, 73 об`єкта газопостачання, 87 культурних об`єктів, 122 освітніх закладів, 48 закладів охорони здоров`я, 8 котелень, 332 залізничних об`єктів, 22 мостів», «від 16 травня 2022 року щодо викрадення людей та гострий дефіцит усього життєво необхідного», «від 23 травня 2022 року про терор, залякування і мародерство зі сторони окупантів».
Відповідно до протоколу огляду від 29 березня 2023 року, об`єктом огляду якого були публікації розміщені на офіційному сайті Національної поліції України, що містяться за посиланням:  ІНФОРМАЦІЯ_7 . На вказаному сайті розміщена інформація: «від 09 березня 2022 року про те що на тринадцятий день повномасштабної війни в України загинуло 22 поліцейських», «від 20 березня 2022 року - окупанти обстріляли будинок для літних людей у м. Кремінна, внаслідок трагедії 56 людей загинуло, ще 15 мешканців будинку окупанти викрали», «від 14 червня 2022 року вказано, що окупанти обстріляли вісім населених пунктів, є загиблі та постраждалі серед мирних жителів. Ворог вдарив крилатими ракетами, реактивними системами «Град», «Ураган», «Смерч», артилерією, танками», «від 15 червня 2022 року поліцейські Луганщини задокументували 42 артобстріли, є поранені місцеві мешканці», «від 12 жовтня 2022 року щодо того, що російські війська завдали ударів по території м. Запоріжжя, є загиблі та поранені цивільні мешканці».
З протокол огляду від 29 березня 2023 року слідує, що об`єктами огляду були публікації на офіційному сайті ІНФОРМАЦІЯ_8 за посиланням:  ІНФОРМАЦІЯ_9 , за яким розміщена наступна інформація: «від 12 березня 2022 року - ОСОБА_10 вперше назвав втрати: загинуло 1300 військових», «від 28 травня 2022 року про те, що за більше як 90 днів війни Росії проти України загинуло понад 50 спортсменів», «від 17 червня 2022 року стосовно того, що внаслідок збройної агресії РФ постраждало понад 900 дітей, з них 322 дитини загинули, 581 поранено».
Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, місцевий суд дійшов висновку, що вказані докази у їх сукупності є достатніми та взаємопов`язаними для доведення винуватості  ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за стандартом «поза розумним сумнівом» та кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 110 КК України, як умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.
Не погодившись із вироком місцевого суду,  ОСОБА_4  подав апеляційну скаргу.
За приписами статей 370, 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційної скарги захисника, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, апеляційний суд дійшов належного висновку, що всі зібрані докази, які суд сприймав безпосередньо під час судового засідання і оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчать про доведеність винуватості  ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій за ч. 3 ст. 110 КК України.
Так, суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи  ОСОБА_4  стосовно покладення в основу обвинувального вироку протоколів огляду, які є неналежними доказами, оскільки не підтверджують доведеність вини засудженого вказав, що зібрані під час досудового розслідування та дослідженні в судовому засіданні місцевим судом докази, безперечно підтверджують, що ОСОБА_5 є депутатом Державної Думи РФ, яка є вищим законодавчим органом країни РФ, а тому останній достовірно знав про незаконність, протиправність зміни меж території та державного кордону України, однак діючи всупереч встановленим національними нормативно-правовими актами та міжнародним правовим актам підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою. 
Зазначені дії засудженого стали однією з передумов повномаштабного військового вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, початку бойових дії на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.
Таким чином, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що місцевий суд на підставі дослідження та оцінки сукупності вищенаведених належних та допустимих доказів, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, встановив винуватість ОСОБА_5 відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».
Верховний Суд вважає, що вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України.
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено. 
Враховуючи викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2024 року щодо останнього. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                               ОСОБА_3