УХВАЛА
 
11 червня 2024 року
м. Київ
справа № 554/3587/22
провадження № 51-1683 ск 24
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої               ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 6 квітня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року,
установила:
ОСОБА_4 раніше звертався з касаційною скаргою на згадані судові рішення. Подану скаргу через її невідповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд) від 1 квітня 2024 року було залишено без руху, а надалі ухвалою від 13 травня 2024 року - повернуто на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 цього Кодексу.
У межах строку оскарження ОСОБА_4 знову звернувся до Суду з касаційною скаргою. Однак, подаючи скаргу, її автор залишив поза увагою зміст ухвали Суду від 1 квітня 2024 року та не додержав вимог ст. 427 КПК.
Перевіривши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що це звернення необхідно повернути ОСОБА_4 на таких підставах.
Як вже роз`яснювалось засудженому, касаційна скарга - це документ, який перевіряється і розглядається Судом із урахуванням ч. 2 ст. 433 КПК, тобто насамперед у межах позиції скаржника та її правового обґрунтування, що впливає на остаточне рішення за результатами касаційного провадження. Тому в ст. 427 вказаного Кодексу законодавець установив до змісту скарги конкретні вимоги, наслідком недодержання яких є повернення поданої скарги.
За положеннями згаданої статті в скарзі має бути викладено правове обґрунтування вимоги, сформульованої із додержанням принципу юридичної визначеності та ст. 436 КПК, тобто з урахуванням того, яке рішення у конкретному провадженні вправі прийняти Суд за наслідками розгляду поданої скарги. Крім того, у касаційній скарзі зазначається, у чому саме полягає незаконність оспорюваних рішень, допущення судами попередніх інстанцій таких порушень норм права, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК слугують підставами для скасування або зміни судових рішень.
Наведене засуджений залишив поза увагою. 
Як убачається зі змісту нової касаційної скарги, в ній засуджений просить скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження. Однак не зазначає обґрунтування незаконності оспорюваних рішень, суть позиції скаржника зводиться до тверджень про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України).Водночас автор скарги ставить під сумнів установлені фактичні обставини кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
Крім того, попри те, що вирок переглядався в апеляційному порядку, у скарзі не  відображено у чому саме полягає незаконність ухвали, не міститься доводів, які би свідчили про допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм матеріального й процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування прийнятого рішення.
Отже, при скеруванні до Суду нової касаційної скарги, її недоліків не було усунуто, що стає на заваді відкриттю касаційного провадження.
Тому згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК подана ОСОБА_4 касаційна скарга підлягає поверненню авторові.
Повернення скарги не перешкоджає новому зверненню до суду касаційної інстанції зі скаргою, в порядку передбаченому КПК.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів
постановила:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 6 квітня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_5                                      ОСОБА_3