ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 р. 	Справа № 480/10881/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської обласної прокуратури на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2023, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі                        № 480/10881/23
за позовом                ОСОБА_1  
до               Сумської обласної прокуратури                       
про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумської обласної прокуратури (далі по тексту - відповідач), в якій просив:
- стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 року у справі № 480/12276/21 за період з 15.06.2022 року по 06.02.2023 року у сумі 62 751,36 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі №480/12276/21, окрім іншого, було поновлено позивача на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 23.10.2021. В частині поновлення позивача на посаді, рішення суду допущено до негайного виконання. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 рішення суду у справі №480/12276/21 скасовано. На думку позивача, незважаючи на скасування рішення суду, внаслідок протиправної бездіяльності Сумської обласної прокуратури, яка виразилися у невиконанні судового рішення, яке підлягало негайному виконанню, він набув право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 15.06.2022 року по 06.02.2023 року.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 позов ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду – задоволено.
Стягнуто з Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, 33,м. Суми, Сумська область,40000, код ЄДРПОУ 03527891) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 року у справі № 480/12276/21 за період з 15.06.2022 року по 05.02.2023 року (включно) у сумі 62 751,36 грн. (шістдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят одна гривня 36 коп.).
Не погодившись з  рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що те, що рішення про поновлення на роботі працівника, незаконно звільненого з роботи або незаконно переведеного на іншу роботу, підлягає негайному виконанню (ст. 25 Закону «Про виконавче провадження»), ніяк не означає, що дії по виконанню рішення про поновлення на роботі повинні відбуватися негайно після проголошення рішення незалежно від волі працівника, поновленого судом на роботі. Визнане судом право працівника на поновлення на роботі має приватний характер та воно не може бути реалізоване без волевиявлення цього працівника. Таке волевиявлення на продовження роботи у визначеному місці має засвідчити про намір та зобов`язання працівника виконувати відповідну роботу з дотриманням внутрішнього службового розпорядку.
Отже, процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто за наявності волевиявлення особи. Для цього необхідно звернення особи (заява), яка бажає поновитись на посаді та працювати або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі. За відсутності звернення чи заяви позивача про намір працювати на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури відповідач не мав достатніх підстав для поновлення - без його відповідного волевиявлення чи згоди.
Разом з цим, позивач з відповідною заявою про поновлення на посаді до обласної прокуратури не звертався, ним також не було ініційовано звернення рішення для примусового виконання. Натомість він у період заявленого стягнення у зв`язку із невиконанням рішення про поновлення на роботі був працевлаштований в обласній прокуратурі. Зокрема, наказом керівника Сумської обласної прокуратури від 23.05.2022 його призначено на посаду старшого інспектора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів органами Національної поліції України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Сумської обласної прокуратури.
Підстав для звільнення з посади старшого інспектора відділу приймання, опрацювання та налізу оперативної інформації у прокуратури були відсутні.
ОСОБА_1 після прийняття рішення судом першої інстанції у справі № 480/12276/21 про поновлення його на посаді прокурора вільно обрав та погодився на посаду старшого інспектора в обласній прокуратурі.
До того ж, Сумська обласна прокуратура не мала юридичної можливості виконати рішення суду від 14.06.2022 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури без відповідного його волевиявлення, оскільки уже перебувала у трудових відносинах з цією особою і правових підстав для їх припинення не вбачалось ні з будь-яких судових рішень, ані з нормативно правових приписів трудового законодавства та актів, що визначають порядок проходження служби в органах прокуратури.
Отже, немає підстав вважати Сумську обласну прокуратуру винною у затримці виконання рішення про поновлення на посаді ОСОБА_1 , оскільки фактично це відбулося у зв`язку з не виявленням позивачем наміру поновлення на роботі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі № 480/12276/21 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора. Зокрема: визнано протиправним і скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури №413к від 19.10.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 23.10.2021; стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 61 257,28 грн. (а.с. 32-49).
Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягало негайному виконанню.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 року по справі №480/12276/21 скасовано. У задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с. 50-64).
Вважаючи, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 року по справі №480/12276/21 за період з 15.06.2022 року по 06.02.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання судового рішення, а саме за період з 15.06.2022 року (наступний день після проголошення рішення суду у справі №480/12276/21) по 05.02.2023 року (включно) (день напередодні винесення постанови Другим апеляційним адміністративним судом у справі №480/12276/21, яким скасовано рішення суду першої інстанції).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 129-1 Конституцій України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
За статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Відповідно до частини восьмої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
У аспекті доводів апеляційної скарги необхідно зазначити, що Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.
Так, зокрема, у постанові від 21.10.2021 у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави. Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Верховний Суд у цій справі підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.
Як зауважив Верховний Суд у справі № 640/19103/19, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Верховний Суд наголосив, що наведені приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі. У підсумку суд касаційної інстанції у справі № 640/19103/19 констатував, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Ця правова позиція щодо застосування приписів статті 236 КЗпП України неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.02.2018 у справі №807/2713/13-а, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 31.07.2019 у справі №813/593/17, від 25.09.2019 у справі №813/4668/16, від 27.11.2019 у справі №802/1183/16-а, від 19.12.2019 у справі №2а-7683/12/1370, від 05.02.2020 у справі №815/1676/18, від 05.03.2020 у справі №280/360/19, від 26.11.2020 у справі №500/2501/19, від 19.04.2021 у справі №826/11861/17, від 24.06.2021 у справі №640/15058/19, від 20.07.2021 у справі №826/3465/18, від 21.10.2021 у справі № 280/5260/19, від 27.01.2022 у справі    № 580/5185/20, від 09.11.2022 у справі № 460/600/22 та від 23.03.2023 у справі № 420/8539/21.
Практика Верховного Суду щодо застосування вказаної норми права є сталою та послідовною, а висновки, наведені у вищевказаних постановах, є релевантними до обставин цієї справи, тож колегія суддів не бачить підстав для відступу від цих висновків.
У постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 460/600/22 Верховний Суд, урахувавши раніше висловлену правову позицію щодо застосування статті 236 КЗпП України, зазначив, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.
Слід зауважити про те, що інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному чи касаційному порядку рішення, допущеного до негайного виконання, проте на стадії апеляційного або касаційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника.
Зрештою, стаття 236 КЗпП України не містить у собі застереження про те, що скасування рішення про поновлення на роботі звільняє роботодавця від обов`язку оплатити працівнику вимушений прогул при затримці його виконання.
На основі цих обставин і міркувань суд доходить висновку, що у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі, факт подальшого скасування цього рішення в апеляційному чи касаційному порядку не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату.
Дана позиція суду також узгоджується з висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 15.02.2023 року по справі № 460/16522/21, від 24.10.2023 року по справі № 420/10861/21 та від 19.12.2023 року по справі № 520/15896/21.
З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі № 480/12276/21 частково задоволено позовні вимоги позивача та, зокрема, визнано протиправним і скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури №413к від 19.10.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 23.10.2021; стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 61 257,28 грн. (а.с. 32-49).
Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягало негайному виконанню.
Отже існування рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі № 480/12276/21 породжувало у відповідача обов`язок щодо поновлення позивача на вказаній у рішенні посаді, який мав бути виконаний шляхом видання відповідачем відповідного наказу негайно після проголошення рішення суду.
Проте в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виконання відповідачем рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі № 480/12276/21.
Разом з тим, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 року по справі №480/12276/21 скасовано. У задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с. 50-64).
Відповідно до статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Отже з 06.02.2023 року рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі № 480/12276/21 є скасованим.
Враховуючи те, що рішення суду від 14.06.2022 року про поновлення позивача на посаді позивачем не було виконано, суд першої інстанції правильно вказав на те, що період з 15.06.2022 року по 05.02.2023 року, є часом затримки в поновленні позивача на посаді згідно з рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі № 480/12276/21.
Відтак, позивач має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання судового рішення, а саме за період з 15.06.2022 року (наступний день після проголошення рішення суду у справі №480/12276/21) по 05.02.2023 року (включно) (день напередодні винесення постанови Другим апеляційним адміністративним судом у справі №480/12276/21, яким скасовано рішення суду першої інстанції).
Щодо суми середнього заробітку, нарахованої позивачем за період з 15.06.2022 року по 06.02.2023 року у розмірі 62 751,36 грн., суд зазначає наступне.
У позовній заяві позивач просить стягнути середній заробіток за затримку виконання рішення суду у розмірі 62 751,36 грн. При цьому в позовній заяві, позивач зазначив, що період затримки виконання рішення суду становить 168 робочий день (15.06.2022 року по 06.02.2023 року), а отже середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 62 751,36 грн. (373,52 грн. (середньоденна заробітна плата * 168 робочий день затримки).
При цьому будь-яких заперечень щодо розрахованої позивачем суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення, відповідачем суду надано не було.
Суд обґрунтовано погодився з розрахунком позивача щодо кількості робочих днів затримки виконання рішення суду та суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 року № 100 (далі по тексту - Порядок №100) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.
За змістом абзацу 4 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід обраховувати, виходячи з розрахунку робочих днів.
Судом встановлено, що затримка виконання рішення суду за період з 15.06.2022 року по 05.02.2023 року (включно) становить 168 робочих днів (2022 рік - 143 дні, 2023- 25 днів).
При цьому судом враховано, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, з 5:30 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.
Указом Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України №7168 від 16.03.2022, воєнний стан продовжений до 25.04.2022.
Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України №2212-IX від 21.04.2022, воєнний стан продовжений до 25.05.2022.
Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України №2263-IX від 22.05.2022, воєнний стан продовжений з 05 годин 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.
Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України № 2500-IX від 15.08.2022, воєнний стан продовжений з 05 годин 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.
Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Згідно із ч.2,3 ст.1 Закону України “Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану”, від 15 березня 2022 року № 2136-IX, який набрав чинності 24.03.2022, на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України (ч.2). У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом (ч.3).
Відповідно до ч.6 ст.6 вказаного Закону, у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67 та статей 71-73 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України.
В свою чергу з матеріалів справи суд вбачає, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі № 480/12276/21 встановлений розмір середньоденної заробітної плати позивача в сумі 373,52 грн.
Тому при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 15.06.2022 року по 05.02.2023 року (включно), суд виходить із середньоденної заробітної плати у розмірі 373,52 грн.
Таким чином середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить - 373,52 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 168 робочих днів (час затримки виконання рішення суду з 15.06.2022 року по 05.02.2023 року (включно)) = 62 751,36 грн.
Щодо доводів відповідача про те, що позивач з відповідною заявою про поновлення на посаді до обласної прокуратури не звертався, колегія суддів зазначає, що поновлення на посаді оформлюється на підставі рішення суду шляхом видання роботодавцем наказу, при цьому позивач не повинен був подавати таку заяву, оскільки незаконне звільнення не передбачало волевиявлення працівника. Тому, доводи прокуратури в цій частині є безпідставними.
Щодо доводів відповідача в частині того, що позивач не ініціював звернення рішення стосовно поновлення його на посаді для примусового виконання, колегія суддів зазначає, що відповідач в силу прямої дії норм Конституції України, як орган державної влади, зобов`язаний самостійно виконати рішення суду про поновлення прокурора на посаді негайно, не чекаючи звернення позивача до органів державної виконавчої служби.
Таким чином, відповідач, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів правомірність своєї поведінки, не надав жодного належного доказу на підтвердження правомірності своєї бездіяльності, в частині невиконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, звернутого до негайного виконання.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом стягнення з Сумської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 року у справі                  № 480/12276/21 за період з 15.06.2022 року по 05.02.2023 року (включно) у сумі 62 751,36 грн. (шістдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят одна гривня 36 коп.).
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 року по справі № 480/10881/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 по справі                           № 480/10881/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва