У Х В А Л А

22 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 383/1289/22
провадження № 61-6792ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В .В.,
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Попович Світлани Михайлівни на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2023 року, додаткове рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО»), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (далі - ПрАТ «СК «УНІКА»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просив:
- стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» 26 000,00 грн невиплаченої суми страхового відшкодування, 3 478,85 грн - інфляційних нарахувань та 480,82 грн 3 % річних;
- стягнути з ПрАТ «СК «УНІКА» 50 648,55 грн невиплаченої суми страхового відшкодування, 6 776,88 грн - інфляційних нарахувань та 936,65 грн 3 % річних;
- стягнути з ОСОБА_2 95 750,00 грн різниці між фактичним розміром шкоди і належною до відшкодування страховою виплатою, 12 811,55 грн інфляційних нарахувань, 1 770,72 грн 3 % річних;
- стягнути з ОСОБА_3 95 750,00 грн різниці між фактичним розміром шкоди і належною до відшкодування страховою виплатою, 12 811,55 грн інфляційних нарахувань, 1 770,72 грн 3 % річних;
- вирішити питання про розподіл судових витрат.
Вказував, що 23 березня 2022 року о 16 год. 35 хв. у м. Бобринці на 
вул. Незалежності, 78 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом AUDI A4, номерний знак НОМЕР_1 , під час виїзду зі стоянки не переконалася у безпечності маневру, чим порушила вимоги пункту 10.2 Правил дорожнього руху 
(далі - ПДР), внаслідок чого його транспортний засіб Volkswagen отримав механічні пошкодження.
23 березня 2022 року о 16 год. 35 хв. у м. Бобринці на вул. Незалежності, 78
ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом ГАЗ-САЗ 3507, номерний знак 
НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак
НОМЕР_3 , чим порушив вимоги пункту 12.1 ПДР, внаслідок чого його транспортний засіб отримав механічні пошкодження.
На момент події автомобіль AUDI A4 (номерний знак НОМЕР_4 ) був забезпечений в ПрАТ СК «УНІКА» згідно з договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 грудня 2021 року ОСЦПВ № 207194152.
Автомобіль ГАЗ-САЗ (номерний знак НОМЕР_2 ) був забезпечений в ПрАТ «СК «ВУСО» згідно з договором (полісом) страхування від 16 січня 2022 року АР-5948288.
Постановами Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2022 року в справах № 383/215/22 та № 383/214/22 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винними в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на них накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу.
Згідно проведеного звіту № 6-22 про незалежну експертну оцінку легкового автомобіля Volkswagen PASSAT, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що йому належить, вартість матеріального збитку становить 451 501,38 грн.
На виконання своїх обов`язків страховик ПрАТ «СК «УНІКА» виплатив йому страхове відшкодування в розмірі 79 351,45 грн, а ПрАТ «СК «ВУСО» 104 000,00 грн, але ці виплати не покрили фактичних збитків, різниця яких, згідно звіту № 6-22, становить 268 149,93 грн, а вказана сума залишилася невідшкодованою відповідачами.
Вважав, що, оскільки згідно полісу № 207194152 AUDI A4 страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн та ПрАТ СК «УНІКА» йому виплачено 79 351,45 грн, в судовому порядку підлягає стягненню із страховика 50 648,55 грн.
Оскільки згідно з договором страхування страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн та ПрАТ СК «ВУСО» йому виплачено 
104 000,00 грн, тому в судовому порядку піддягає стягненню з останнього 26 000,00 грн.
Зазначав, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь по 95 750,00 грн з кожного різниці між фактичним розміром шкоди і належною до відшкодування страховою виплатою шкоди.
10 жовтня 2023 року рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області в задоволені позову відмовлено.
05 квітня 2024 року постановою Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2023 року та додаткове рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2023 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
08 травня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Попович С. М. через систему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2023 року, додаткове рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 квітня 2024 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. 
Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
22 листопада 2023 року Рішенням Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним). 
Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України 
від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Установлений у пункті 2частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною. 
Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»);значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково.
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
У справі предметом позову є вимога про відшкодування шкоди (страхової виплати, інфляційних нарахувань, 3 % річних) у загальному розмірі 308 986,29 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн).
У касаційній скарзі заявниця не зазначила, що розгляд справи в касаційному суді має виняткове значення для позивача.
Не містять доводи касаційної скарги і посилання на суспільний інтерес та необхідність у формуванні чи суперечливість у практиці застосування судами статей 999, 1194 Цивільного кодексу України, статей 2, 33, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а доводи стосуються оцінки доказів судами попередніх інстанцій.
Посилання заявниці на неврахування судом висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення у малозначній справі такими, що підлягають касаційному оскарженню. 
Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику у такій категорії справ та вважає, що справа є незначної складності і не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Верховний Суд не вбачає підстав, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, мало бути переглянуте в касаційному порядку. 
Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
Представник ОСОБА_1 - адвокат Попович С. М. подала касаційну скаргу на судові рішення у справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Попович Світлани Михайлівни на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2023 року, додаткове рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             О. М. Ситнік
                                                                                                                    Є. В. Петров
                                                                                                                    В. В. Пророк