22.05.24
22-ц/812/661/24
                                                           
МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 484/7058/23
Провадження № 22-ц/812/661/24 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :
головуючого – Темнікової В.І.,
суддів – Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,
із секретарем судового засідання – Біляєвою В.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Панькова Д.А. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :
В грудні 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позов мотивовано тим, що 14 липня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №492364438.
Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансована допомога», перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.moneyveo.ua.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на Укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись Логін Особистого кабінету та Пароль Особистого кабінету.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
31 грудня 2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №28/1118-01 до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 492364438.
20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 21 жовтня 2022 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 21137,00 грн. 
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим Договором.
Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.
Згідно п. 5.1.10 Договору Факторингу ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за Кредитним договором Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством про Фактора, у спосіб, передбачений Кредитним договором та вимогами чинного законодавства.
При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в Кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості.
Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21.10.2022 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Таким чином, у ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 492364438 в розмірі 21137,00 грн, з яких: 6000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15137 грн - сума заборгованості за відсотками.
Крім того, 29 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3429109716/417560.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.
Відповідно до п.п. 1.4. п. 1 Кредитного договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом в п.7 Кредитного договору.
Також, п.п. 1.6. п. 1 Кредитного договору, клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим Договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з п.п. 2.3. п.2 Кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Відповідно до пп. 1.5. п. 1 Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.gofingo.com.ua/. Приймаючи умови Кредитного Договору, Клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
08 грудня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 08122021, у відповідності до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ГОУФІНГОУ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. 
Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. 
Відповідно до Реєстру боржників від 08.12.2021 до Договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021 ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 3640 грн. 
Відповідно до п. 1.3. Договору Факторингу, ТОВ «ГОУФІНГОУ» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «ЄАПБ», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогам чинного законодавства.
В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного Кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості.
Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 08.12.2021 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Таким чином, у ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 3429109716/417560 в розмірі 3640 грн, з яких: 1000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2640 грн - сума заборгованості за відсотками.
Посилаючись на викладене, а також на положення ст. 525, 530, 549, 599, 610-612, 625-626, 628, 633-634, 638, 639, 641, 642, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», позивач просив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за Кредитним договором №492364438 в розмірі 21137 грн, та за Кредитним договором № 3429109716/417560 в розмірі 3640 грн, а також понесені судові витрати.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 лютого 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № 492364438 від 14.07.2021 р. в розмірі 21137,00 грн., з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15137,00 грн - сума заборгованості за відсотками та за Кредитним договором № 3429109716/417560 від 29.04.2021 р. в розмірі 3640,00 грн, з яких: 1000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2640,00 грн- сума заборгованості за відсотками, та судовий збір в розмірі 2684,00 грн, а всього 27461грн. 00 коп.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що 14 липня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 492364438, який підписано електронним підписом позичальника.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01. 
20 жовтня 2022 року між «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 492364438 перейшло до позивача.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21137,00 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15137 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Крім того, 29 квітня 2021 р. між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3429109716/417560, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора та номеру мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.
08 грудня 2021 року мiж ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 08122021, у відповідності до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ГОУФІНГОУ» Права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників від 08.12.2021 до Договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 3640 грн, з яких: 1000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2640 грн - сума заборгованості за відсотками.
Судом також встановлено, що умови укладених між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем, кредитних договорів були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і відповідач проти них не заперечував.
Тобто дані договори є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.
Проаналізувавши положення ст. 512, 514, 516, 525, 526, 610- 612, 625, 1054 ЦК України, а також враховуючи, що позичальник користувався кредитними коштами, та не надав доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по Кредитному договору № 492364438 від 14.07.2021 р. в розмірі 21137,00 грн та за Кредитним договором № 3429109716/417560 від 29.04.2021 р. в розмірі 3640,00 грн. 
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначає, що  будь-яких належних доказів укладення відповідачем договору кредиту матеріали справи не містять, жодних належних доказів того, що в даному випадку в якості позичальника виступав саме відповідач, а не інша особа під його іменем, і саме відповідач ініціював отримання кредитних коштів, погодив умови їх отримання та повернення, до суду надано не було. Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту, позивач не надав до суду жодного належного доказу того, що між сторонами в належній формі було укладено кредитний договір. Судом не встановлено укладення договору між сторонами в електронному вигляді, із застосуванням передбаченого законом електронного підпису. Доказів того, що саме відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позивача підтвердив умови отримання кредиту, матеріали справи не містять. 
За таких умов, вважає, що твердження про те, що саме відповідач укладав договір та отримував кредитні кошти, належного підтвердження не знайшли. Правовий висновок у схожих правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 8 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. 
Таким чином, без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не може вважатись укладеним сторонами відповідно до ст. 6 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Матеріали справи не містять доказів того, що укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Окрім цього, позивачем не надано жодних доказів щодо перерахування коштів на рахунок відповідача.
Також апелянт звертає увагу, що позивачем не надано належний розрахунок заборгованості, зокрема в частині нарахованих відсотків, тобто в розрахунку позивача зазначено лише факт наявності заборгованості, однак фактично розрахунку наведено не було, не відображено ніякої зміни розміру цієї заборгованості, тобто будь-якого руху коштів. Тому, вважає, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому не підлягають задоволенню.
Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не надав, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтованим, а позовні вимоги недоведеними.
Вважає, що надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитом, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.
Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. 
Крім того, звертає увагу, що розмір нарахованих відсотків значно перевищують тіло кредиту.
Проаналізувавши положення ст.ст.1, 3 ЦК України, п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013, постанови Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17, ч.5 ст.11, частин 1,2,5,7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначає, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
У п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлені вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними.
Також апелянт звертає увагу, що за змістом п. п. 6, 7, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися.
Натомість матеріали справи не містять доказів (поштових квитанцій) направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості. Таким чином зазначені обставини не підтверджені доказами у справі. Досудові вимоги про необхідність сплати простроченої заборгованості, не надають права банку для звернення до суду за достроковим стягненням всієї суми заборгованості за кредитом. Зазначене твердження суду протирічить нормам законодавства, а також умовам кредитного договору.
У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за Кредитним договором щодо своєчасної сплати процентів та погашення Кредиту, кредитору необхідним було звернутися з досудовою вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором, відповідно до якої позичальник був зобов`язаний сплатити на користь позивача, належні суми кредиту, процентів та штрафних санкцій за Кредитним договором.
Водночас, позивачем не надано підтверджень повідомлення відповідача шляхом телефонних дзвінків, тому вважає, що позовна заява про стягнення кредитної заборгованості, подана з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та передчасною.
Також апелянт вважає, що судом не проаналізовано детально матеріали справи, зокрема в частині договору відступлення права вимоги, що долучив позивач.
Вказує, що в договорі факторингу від 20.10.2022 року в п.1.2. зазначено, що кредитний договір - кредитний договір, укладений між первісним кредитором, який є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і боржником, право грошової вимоги за яким отримав клієнт (ТОВ «Таліон Плюс») на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між клієнтом та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
В свою чергу кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором було укладено 14.07.2021 року. У зв`язку з тим, що представником позивача не було надано суду документів, які підтверджують перехід права вимоги за цим кредитним договором від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», з тексту договору факторингу від 20.10.2022 року випливає, що перехід права вимоги за кредитним договором відбувся до його укладення.
Зазначений в позовній заяві реєстр боржників до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», за яким до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, до позову доданий не був. Відтак встановити, коли та на підставі чого у ТОВ «Таліон плюс» виникло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором та чи на момент укладення договору від 20.10.2022 року ТОВ «Таліон Плюс» мало це право, належними та допустимими доказами під час розгляду справи неможливо.
Отже, представником позивача не доведено розмір фактично взятих відповідачем кредитних коштів за умовами Договорів, не доведено перехід права вимоги за кредитним договором до ТОВ «Таліон плюс», що в свою чергу, не доводить перехід права грошової вимоги за цим договором до позивача. Крім цього, наданий представником позивача розрахунок заборгованості не підтверджений жодним первинним документом, що оформлений відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Збирати такі докази з власної ініціативи суд не має права з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та верховенства права.
Крім того, апелянт вважає, що нарахування відсотків проводилось поза межами строку кредитування встановлених у Договорах.
Аналіз положень статей 626, 628, 631, 638, 1048, 1056-1ЦК України свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦІІК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Від ТОВ «ФК «ЄАПБ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що апеляційна скарга відповідача є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Зазначає, що ОСОБА_1 було укладено наступні договори: 14 липня 2021р. з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір № 492364438, 29 квітня 2021р. з ТОВ «ГОУФІНГОУ» було укладено кредитний договір № 3429109716/417560.
У відповідності до умов кожного з укладених договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні Кредитного договору. 
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 
Згідно ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
Проаналізувавши положення Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», зазначає, що договори підписані та погоджені сторонами у відповідності до вимог вказаних законів.
Презумпція правомірності кредитних договорів станом на даний час не спростована, а отже, всі права, набуті сторонами за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають безумовному виконанню, в тому числі примусовому. 
Договори укладені між первісними кредиторами та відповідачем, договори факторингу, укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку також недійсними не визнані, тобто в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.
Крім того, ініціювання спору про недійсність окремих пунктів договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань є неприпустимими (постанова Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19). 
Окрім цього, відповідно до ч.1 ст. 638 та ч.1 ст.640 ЦПК України та правової позиції Верховного Суду України по справі №6-63цс12 кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згод з усіх істотних умов такого договору.
Зазначена заборгованість, як і отримання апелянтом кредитних коштів підтверджуються копіями Кредитних договорів, які є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів. 
Якщо апелянт не погоджується з відповідними розрахунками заборгованості за кредитними договорами, він має право подати контррозрахунок, однак, будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовують позивні вимоги позивача, зокрема контррозрахунок заборгованості, апелянтом не надано. 
Також зазначає, що оскільки, позичальник погодився на умови визначені Договорами щодо їх пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. 
Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, позивач звертає увагу на те що, Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника («за користування кредитом»). 
У відповідності до умов кожного з укладених Договорів нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами Договорів не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником згідно статті 625 ЦК України. 
Також позивач вказує, що заборгованість була нарахована не позивачем, а первісними кредиторами за кожним з укладених договорів та з моменту отримання права вимоги до відповідача за Договорами факторингу, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Судом першої інстанції правильно встановлено, що за Договорами факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кожним з укладених договорів. 
Представником позивача до позовної заяви, було долучено належним чином засвідчені: Витяг з Реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022; Витяг з Реєстру боржників від 08.12.2021 до Договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021; які оформлені у відповідності до ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України та підпункту 12 пункту 10 розділу II Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року за №1000/5. 
Отже, суду надані належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від Первісних кредиторів до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відносно ОСОБА_1 , а твердження апелянта щодо не доведення позивачем факту переходу права грошової вимоги є необґрунтованими та безпідставними. 
Щодо відступлення права вимоги за Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівеє швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», то відповідно до п. 2.1. Договору факторингу №28/1118-01, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 
Згідно п. 5.3.3. Договору факторингу №28/1118-01, Фактор має право Розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. 
Також звертають увагу, що до позовної заяви було додано копію Додаткової угода №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, в якій викладено повний текст Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в новій редакції з додатками. Саме цим ТОВ «Таліон плюс» гарантує, що йому належить право вимоги по всім Кредитним договорам переуступлених до ТОВ «ФК «ЄАПБ», в тому числі по Кредитному договору № 492364438 від 14 липня 2021 року. 
Враховуючи, що представник апелянта не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданої вимоги, в силу прямого припису статті 204 ЦК України її правомірність презюмується. 
Верховним Судом в постанові від 28.10.2020 року у справі № 910/10963/19 наголошено, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються. 
В даному випадку правочин, який є доказом переходу права вимоги до ТОВ «ФК«ЄАПБ» за кредитним договором № 492364438 від 14 липня 2021 року є договір факторингу № 20102022 від 20.10.2022, відповідно до умов, якого первісний кредитор (ТОВ «Таліон плюс») гарантує дійсність відступленої права вимоги. ТОВ «Таліон плюс» укладаючи договір факторингу з ТОВ «ФК«ЄАПБ» гарантував дійсність відступленої права вимоги, що узгоджується з умовами договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022. 
Щодо переходу майбутнього права вимоги, звертає увагу на те, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, в той же час це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності. В даному випадку предмет права вимоги визначається Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та № 20102022 від 20.10.2022, однак перехід права вимоги до Боржників здійснюється за Реєстрами права вимоги, які відповідно, можуть бути укладені після укладення Договору факторингу. 
Отже, можна дійти висновку, що судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права та справа розглянута з повним з`ясуванням фактичних обставин справи. 
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи. У такому випадку судове засідання відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України не проводиться.
Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).
Перевіряючи правильність висновків суду щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами, апеляційний суд виходить з наступного. 
Матеріалами справи встановлено, що відповідачем 14 липня 2021р. було укладено кредитний договір № 492364438 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а 29 квітня 2021р. - з ТОВ «ГОУФІНГОУ» № 3429109716/417560.
У відповідності до умов кожного з укладених договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні Кредитного договору. 
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. 
В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). 
Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. 
Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. 
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. 
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". 
Також, приписами ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). 
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). 
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено. 
Також є певний алгоритм дій при укладанні Договору, зокрема, на сайті клієнт самостійно у межах встановленого ліміту обирає суму кредиту та бажаний строк отримання кредиту. Після натискання позначки «отримати кредит» клієнт отримує доступ до заявки на отримання кредиту. Заявник здійснює заповнення заявки на отримання кредиту на сайті, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення.
Додатково здійснюється верифікація банківської карти Заявника до системи 3DS та, у разі необхідності, технології Preauth, що дає змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює Заявку. У рамках даної технології особа держателя БПК підтверджується на сервері банку-емітента способом, обумовленим банком-емітентом карти. Технологія Preauth - один зі способів Аутентифікації, що здійснюється шляхом блокування на картці користувача певної суми, до моменту введення її розміру, або до моменту автоматичного розблокування даної суми банкомемітентом. 
Крім того, одночасно може здійснюватися верифікація банківської карти клієнта, що дає змогу встановити власника банківської карти як особу, яка заповнює заявку, а саме як одну і ту саму особу. Аби переконатися, хто саме є власником зареєстрованої банківської картки (банківського рахунку), здійснюється верифікація. Для цього на картці блокується випадкову суму до 1,00 грн. Вона є кодом перевірки (наприклад, 0,38 грн), який необхідно зазначити у запропонованому полі. Дізнатися про заблоковану суму можна за допомогою інтернет- банкінгу, CMC (якщо активована дана послуга) або зателефонувавши за номером гарячої лінії банку, в якому оформлювалася картка. При цьому кошти залишаться на цьому рахунку - суму невдовзі буде автоматично розблоковано банком. 
Додатково здійснюється верифікація банківської карти клієнта, що дає змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює заявку, як одну і ту саму особу. Товариство інформує заявника про прийняте рішення про реєстрацію на сайті та щодо можливості видачі кредиту чи про відмову у видачі шляхом надсилання смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, та шляхом надсилання електронного листа на адресу електронної пошти, зазначену у заявці. 
Смс-повідомлення містить код підтвердження, який клієнт має ввести у спеціальне поле на сайті для того, щоб завершити реєстрацію на генерацію особистого кабінету, а також щоб підтвердити умови отримання кредиту (суму кредиту, процентну ставку, строк).
Підпунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Також клієнту надається повний доступ для ознайомлення із «індивідуальною» частиною договору на Сайті Товариства і знову пропонується підтвердити свій намір щодо отримання кредиту шляхом проставляння відповідної позначки у спеціально відведеному полі. Ця позначка являє собою дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних «індивідуальної» частини договору та призначені для ідентифікації підписувача цих даних і по своїй суті є електронним підписом у розумінні Закону України «Про електронний цифровий підпис» (детальне пояснення наведено нижче). 
Таким чином, договір правомірно укладається шляхом приєднання клієнта до договору, який наданий йому для ознайомлення в електронному вигляді на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) Товариства з урахуванням особливостей визначений індивідуальною частиною. 
Відповідачем було подано Заявку на оформлення Договору в якій останній зазначив особисті персональні данні, підтвердив мобільний номер телефону, пройшов процедуру верифікації банківської карти, підписав Договір електронним підписом.
За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивач не надав суду належних доказів того, що між сторонами в належній формі було укладено кредитні договори, що судом не встановлено укладення кредитних договорів між сторонами в електронному вигляді із застосуванням передбаченого законом електронного підпису, а також того, що саме відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позивача підтвердив умови отримання кредиту, матеріали справи не містять. 
  Укладені з ОСОБА_1  вищезазначені договори в судовому порядку розірвані не були, не визнані вони також недійними, тобто в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.
Згідно наявного в матеріалах справи кредитного договору від 29 квітня 2021р № 3429109716/417560, укладеного між відповідачем та ТОВ «ГОУФІНГОУ» № 3429109716/417560, кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.
Кредит надається строком на 14 днів, тобто до 12.05.2021р.(п.1.2). За користування кредитом клієнт сплачує Товариству 1277,5% річних від суми кредиту в розрахунку 3,5% на добу. Тип процентної ставки фіксована(п.1.3).
Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.
В п.1.6. Кредитного договору зазначено, що клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим Договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з п. 2.3. Кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
У разі, якщо Клієнт не повернув кредит у строк, зазначений вп.1.2 цього договору або в додатках до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього договору продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку, не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору(п.4.3).
В додатку №1 до договору зазначено сума кредиту-1000 грн, фіксована процентна ставка за день користування кредитом-3,5%, сума нарахованих процентів за користування кредитом 490грн.
Проведення транзакції №31971-74009-37073 на суму 1000грн. 29 квітня 2021р. підтверджена довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 26.10.2023р.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не сплачував кредит. Тому позивач правомірно стверджує, що заборгованість відповідача за даним кредитом становить 1000 грн - тіло кредиту та 2640грн. - нараховані у відповідності до п. п. 1.3. та 4.3 кредитного договору проценти за користування кредитом. Доказів зворотного відповідачем не надано.
Безпідставним у зв`язку з наведеним є ствердження відповідача, що проценти нараховані за межами кредитування, що позивач повинен був направити йому вимогу про дострокове погашення заборгованості, так як строк погашення заборгованості вже настав.
Оскільки під час укладення договору відповідач узгодив з ТОВ «ГОУФІНГОУ» те, що на правовідносини за цим Договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування», то враховуючи положення законодавства про свободу договору, його посилання на невідповідність умов договору Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів відхиляє.
08 грудня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 08122021, у відповідності до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ГОУФІНГОУ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. 
Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. 
Відповідно до Реєстру боржників від 08.12.2021 до Договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021 ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 3640 грн. 
Відповідно до п. 1.3. Договору Факторингу, ТОВ «ГОУФІНГОУ» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «ЄАПБ», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогам чинного законодавства.
В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного Кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Проте доказів цього відповідачем суду надано не було.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача, як правонаступника ТОВ «ГОУФІНГОУ» у кредитному зобов`язанні, суми заборгованості за кредитним договором № 3429109716/417560 в розмірі 3640 грн, з яких: 1000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2640 грн - сума заборгованості за відсотками.
Перевіряючи правомірність стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № 492364438, укладеним 14 липня 2021 року між відповідачем та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до умов даного договору ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалось надати відповідачу кредит на суму 6000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». При цьому сума кредитного ліміту, вказана в п.1.1. договору, є максимальною сумою, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 1500грн. одразу після укладення договору, який має бути повернуто до 13.08.2021р. ( п. п.1.1.-1.3).
Позичальник в будь-який час, протягом дисконтного періоду дії договору, може збільшити суму кредиту( отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові транші, а договір вважається припиненим шляхом його повного виконання(п.1.4).
Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту, а саме до 13.08.2021р.(п. 1.7).
Пунктом 1.9. Договору визначено, що за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти, які нараховуються в наступному порядку:
1.9.1. виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 620,50% річних, що становить1,7% процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним;
1.9.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті.
1.9.3. У випадку користування Кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. 
У пункті 4.3. Договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 днів від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п. 1.7.2 Договору, є процентами за користування грошовими коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Пунктом 4.15 Договору визначено, що цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.
Як убачається із Договору, він підписаний сторонами шляхом вчинення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, що підтверджується розділом 5 Договору «Реквізити сторін».
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за договором та здійснили переказ грошових коштів на суму 6000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №25a8b80e-8158-49f4-al67-3a71a21f78ad від 14.07.2021 на суму 1500грн.; №2b91e313-lal7-4f2c-b076-67a2e9141f06 від 14.07.2021 на суму 1000грн.; №18793dbb-d6da-4a33-abfe-f88067756583 від 14.07.2021 на суму1500грн.; №9d457d54-2afl)-465d-86ea-63e39886e98d від 15.07.2021 на суму 1000грн. та №10ac7545-2df5-4ddf-9a67-baaef7f39798 віл 15.07.2021р. на суму 1000грн.(а. с.14-15).
За такого на підставі наявних в матеріалах справи доказів суд першої інстанції вірно вважав доведеними факт укладання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору в електронній формі та виконання кредитором своїх обов`язків за цим договором, а саме надання грошових коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Враховуючи алгоритм дій, які необхідно вчинити особі, яка укладає в електронній формі кредитний договір із ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності укладання договору саме відповідачем.
Відповідачем не спростовано отримання коштів за кредитним договором.
Також відповідачем не надано доказів, повернення отриманих у кредит коштів кредитору. За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачем не виконувалися умови договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість по кредиту, яка підлягає стягненню на користь позивача. Розмір заборгованості відповідає зазначеним вище умовам кредитного договору.
Проте, приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі укладено договору факторингу № 28/1118-01 та Додаткової угода до вказаного договору факторингу від 31 грудня 2020 року (а. с. 16-18). 
Так, відповідно до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», в редакції від 31 грудня 2020р. Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (п.2.1). 
Згідно п.1.3 договору право вимоги - права грошових вимог Клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги (п.4.1).
Отже даним договором передбачено також майбутній перехід права вимоги. Чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності. В даному випадку предмет права вимоги визначається Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та № 20102022 від 20.10.2022, однак перехід права вимоги до Боржників здійснюється за Реєстрами права вимоги, які відповідно, можуть бути укладені після укладення Договору факторингу. 
Однак, в матеріалах справи відсутній Реєстр переданих ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»  ТОВ «Таліон плюс» прав вимоги взагалі та за кредитним договором, укладеним з відповідачем, зокрема. Додана до матеріалів справи копія Додаткової угода №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, в якій викладено повний текст Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в новій редакції сама по собі не є належним та допустимим доказом саме передачі прав вимоги у передбаченому умовами договору порядку.
Тому, не заперечуючи правомірність самого договору факторингу, слід дійти висновку, що в матеріалах справи відсутні належні докази його виконання в частині передачі Клієнтом Фактору прав вимоги до відповідача, що свідчить про відсутність доказів переходу прав вимоги за вказаним договором факторингу.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст. 84 ЦПК України). 
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на доведеність переходу прав вимоги, зокрема, і від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» за кредитним договором, укладеним з відповідачем.
Отже, саме позивач повинен був довести обставини, які мають значення для вирішення спору у даній справі, та надати відповідні докази, що позивачем зроблено не було. 
Відповідно до укладеного в подальшому 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договору факторингу № 20102022, ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується їх прийняти та передати кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Разом з Правом вимоги до Фактора переходять всі інші права Клієнта за Кредитним договором. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання сторонами Реєстру прав вимог. Пунктом 12 Договору факторингу передбачено, що одним із додатків до нього є Реєстр прав вимоги. 
В п.1.2 вказаного договору факторингу від 20.10.2022р. зазначено, що під Кредитним договором для даного договору слід розуміти кредитний договір, укладений між Первісним кредитором, яким є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і Боржником, право грошової вимоги за яким отримав Клієнт на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між Клієнтом та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» при цьому боржником за Кредитним договором є фізична особа та кредит не забезпечується заставою. Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до цього Договору, а саме в Реєстрах прав вимог.
Таким чином, для переходу права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» необхідно, щоб таке право вимоги мало ТОВ «Таліон Плюс», що у даній справі не доведено належними та допустимими доказами.
З урахуванням викладено, на думку апеляційного суду, право вимоги позивача до відповідача за кредитним договором договором № 492364438, укладеним 14 липня 2021 року між відповідачем та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», не доведено достатньою кількістю безспірних доказів.
Суд, приймаючи рішення у справі, вказаним обставинам належної правової оцінки не надав та помилково дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
Зазначене свідчить, що оскаржене рішення суду першої інстанції частково ухвалене без додержання норм матеріального права.
Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За такого рішення суду в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 492364438 від 14.07.2021 р. в розмірі 21137,00 грн., з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15137,00 грн - сума заборгованості за відсотками та стягнення судового збору у розмірі 2684грн. слід скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове судове рішення про відмову у їх задоволенні.
Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції також враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки інші доводи як апеляційної скарги, так і відзиву на неї містять суб`єктивне тлумачення сторонами як обставин справи, так і норм діючого законодавства, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 492364438 від 14.07.2021 р. та стягнення судового збору підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення. В той же час підстави для скасування рішення в іншій частині немає.
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2684грн. Оскільки позовні задовольняються апеляційним судом в розмірі 15%, то з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову у розмірі 402,60грн. 
За подачу апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 4026 грн. Оскільки його вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольняються на 85%, то з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3422,10 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 лютого 2024 року, в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 492364438 від 14.07.2021 р. в розмірі 21137,00 грн., з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15137,00 грн - сума заборгованості за відсотками та стягнення судового збору у розмірі 2684грн. - скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 492364438 від 14.07.2021 р. в розмірі 21137,00 грн., з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15137,00 грн - сума заборгованості за відсотками - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 402грн. 60 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3422грн. 10 коп.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 27 травня 2024 року