ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 р. 	Справа № 480/13037/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 (ухвалене суддею Воловик С.В.)    по справі № 480/13037/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Військової частини НОМЕР_1                      
про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив: зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в період з 13.06.2021   по 13.10.2021, відповідно до пункту 4 Постанови   № 704 від 30.08.2017 в редакції 2017 року, з врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01.01.2021;  зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виготовити дві оновлені довідки про розмір ОСОБА_1 посадового окладу з яких одну довідку направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 для перерахунку пенсії Пенсійним фондом України, другий екземпляр довідки видати позивачу; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до наказу Міністерства України № 260 від 07.06.2018,   з урахуванням перерахунку посадових окладів та окладів за військовим званням з врахуванням змін розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01.01.2021   і виплатити ОСОБА_1 , з врахуванням раніше виплаченої вказаної грошової допомоги;  зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки ОСОБА_1 як учаснику бойових дій, за період з дати набрання чинності пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (06.06.2015) по 2021 рік, з урахуванням перерахунку посадового окладу та окладу за військовим званням з врахуванням змін розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01.01.2021.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.04.2024    позов  задоволено.   
Не погодившись із рішенням   суду першої   інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.04.2024      та прийняти  нове рішення, яким у  задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме зазначає, що п. 4 постанови № 704 передбачає, що посадовий оклад військовослужбовців визначається шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Постанова № 704 є чинною, а отже, підлягає застосуванню.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними   в справі матеріалами.
          Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
          Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Судовим розглядом встановлено, що  наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2021 № 218 старшого прапорщика ОСОБА_1 , командира ремонтного взводу спеціальної техніки ремонтної роти, звільненого з військової служби в запас наказом командира 91 ОПОЗ від 01.10.2021 № 32-РС за підпунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військові службу", виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.
08.12.2021 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату недоотриманого грошового забезпечення з 01.01.2020 по 13.06.2021 року, з урахуванням підвищення прожиткового мінімуму на 2020, 2021 рік.
Листом від 14.12.2021 Військова частина НОМЕР_1 Міністерством оборони України відмовлено у перерахунку та виплаті грошового забезпечення, з урахуванням підвищення прожиткового мінімуму на 2020, 2021 рік.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 по справі № 480/14498/21 скасовано. Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено, а саме  визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови перерахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в період з 01.01.2020   по 13.10.2021,  відповідно до пункту 4 Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 в редакції 2017 року, з врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в період з 01.01.2020 року по 13.06.2021,  відповідно до пункту 4 Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 в редакції 2017 року, з врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01 січня відповідного календарного року.
На виконання вказаного рішення суду відповідачем здійснено перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 по 13.06.2021, однак зі служби позивач звільнений 13.10.2021.
У листопаді 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою, якій просив суд здійснити перерахунок грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 13.06.2021 року по 13.10.2021 виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2021 рік, за рузультами розгляду якої  листом від 11.11.2023 № 2249 відмовлено у здійсненні перерахунку.
Позивач не погодився з вищезазначеними діями відповідача та звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що   розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня відповідного року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.. 
Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
          Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII (в подальшому - Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в подальшому - Закон № 2262-ХІІ), яким визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017   № 704 (в подальшому - Постанова   № 704) затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови   № 704 (в редакції, чинній на момент прийняття цієї постанови), встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Пунктом 1 приміток Додатку 1 до Постанови № 704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
Відповідно до  примітки Додатку 14 Постанови   № 704, оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
З 24.02.2018 р. набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (в подальшому - Постанова   № 103), якою п. 4 Постанови КМУ № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.
Відповідно до ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 49 Закону України від 27.02.2014 р. № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України (ч. 2 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).
Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України є нормативно-правовим актом Уряду України.
Нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженими на це суб`єктами нормотворчості у визначеній формі та за встановленою процедурою, спрямований на встановлення, зміну або скасування норми права.
Тобто, нормативно-правовий акт - це документ, прийнятий у визначеному порядку компетентним органом публічної влади, у якому містяться норми права. У правовій системі України нормативно-правовий акт є основним джерелом права.
За загальним правилом, примітка застосовується законодавцем для супроводу та зв`язку з нормою права, якої вона стосується, тобто, примітка повинна бути у безпосередньому зв`язку з нормою, в даному випадку п. 4 Постанови КМУ № 704, і не повинна суперечити змісту основної норми, яку вона супроводжує.
Відповідно до пп. 2 п. 20 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 № 870, до змісту проекту положення або іншого нормативно-правового акта, який передбачається затвердити постановою, встановлюються такі вимоги: стосовно структури проекту документа: в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.
Тобто, Примітка, як складова частина нормативно-правового акту, не може містити в собі нормативних положень.
Таким чином Примітка у Додатку 1 та Додатку 14 Постанови   № 704 не може мати нормативного характеру, у зв`язку з чим застосуванню у спірних правовідносинах підлягають саме положення основної норми Постанови   № 704 пункт 4, яка має нормативний характер, тобто, містить правила поведінки для невизначеного широкого кола осіб.
Згідно із Постановою  № 704 (в редакції Постанови   № 103), розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 р., а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів у спірний період не застосовується.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020   по справі № 826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019   в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пункту постанови та прийнято в цій частині нову постанову про задоволення позову, а саме: визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»; у іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019   залишено без змін.
Таким чином, з 29.01.2020 дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 пункт 6 Постанови   № 103 втратив чинність та була відновлена дія пункту 4 Постанови   № 704 у первісній редакції.
Згідно із п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017 року.
Під час розв`язання правової колізії між нормами п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ та п. 4 Постанови  № 704, у редакції до внесення змін Постановою   № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови   № 704 перевагу належить віддати положенням закону, як акту права вищої юридичної сили.
Оскільки норма п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за вимоги п. 4 Постанови   № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови   № 704, то відсутні правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Крім того, 01.01.2017   набрав чинності Закон України від 06.12.2016   № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».
Згідно із пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону № 1774-VІІІ, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017 року.
Таким чином, за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 р. по справі № 240/4946/18.
Тобто, розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня відповідного року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду   від 11.02.2021 р. у справах № 200/3774/20-а, № 200/3747/20-а, № 240/11952/19, та від 18.02.2021 р. у справі № 200/3775/20-а, 
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що посадовий оклад позивача , його оклад за військовим званням як військовослужбовця, з 29.01.2020   і до його звільнення з військової служби 13.10.2021 мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не «на 1 січня 2018  року»), у зв`язку з чим  з тих самих підстав відповідачем неправильно нараховувалась грошова компенсація за невикористані дні   відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби та одноразова грошова допомога при звільненні (розмір яких залежав від розміру грошового забезпечення).  
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 24.04.2024 у справі 240/16735/21.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в перерахунку та виплаті грошового забезпечення відповідно до пункту 4 Постанови   № 704   з врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року є протиправною, у зв`язку з чим, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі       Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до    ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а    рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням    норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст. ст.         243,         308,         311,         316,         322,         325,         326,         328,         329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 по справі № 480/13037/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич