КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
справа №754/9914/23                                                        Головуючий у І інстанції - Марфіна Н.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/3068/2024                      Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого    Гуля В.В.,
суддів                Мельника Я.С., Оніщука М.І.
за участю секретаря судового засідання    Никифорова І.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду                м. Києва від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року у справі №754/18475/14-ц на користь відповідача на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 ,                         ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня народження другої дитини позивача, а саме з 25 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позову зазначав, що 01 серпня 2010 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року у справі №754/18472/14-ц шлюб між сторонами у справі розірваний. 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року у справі №754/18475/14-ц з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання спільної дитини у розмірі частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 
29 липня 2016 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 . Від цього шлюбу позивач має двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Вказував, що починаючи з 25 травня 2017 року на утриманні позивача почали знаходитись дві малолітні дитини, а з 21 квітня 2019 року - три. 
Зауважував, що отримавши рішення про стягнення аліментів позивач продовжував у добровільному порядку допомагати старшій дочці, а тому був впевнений, що колишня дружина не звертала рішення суду до примусового виконання, однак у 2018 року на місце роботи позивача (регіональна філія «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця») надійшла постанова виконавця від 13 листопада 2018 року про звернення стягнення на кошти боржника у розмірі частини від доходу. 
На теперішній час позивач проживає разом зі своєю другою дружиною та двома молодшими доньками у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
Посилався на те, що на початку війни він був мобілізований і проходив війську службу на передовій до 16 лютого 2023 року. 27 червня 2022 року позивач отримав важке поранення та в подальшому 30 травня 2023 року був переведений для проходження військової служби до складу в/ч НОМЕР_1 .
 З моменту виведення позивача із зони бойових дій, а саме з 16 лютого 2023 року, йому стало складніше заробляти кошти на утримання трьох малолітніх дітей, оскільки його служба вже не була пов`язана з додатковими винагородами за проходження служби в безпосередніх місцях бойових дій. За час проходження служби за мобілізацією виконавець та відповідач не звертались за стягненнями до військової частини, аж до 19 червня 2023 року. 
У червні 2023 року позивач дізнався, що до військової частини надійшла постанова виконавця про звернення стягнення на доходи боржника у розмірі 50%, з яких 25% поточні аліменти і 25% на погашення заборгованості. Позивач вважає, що ще при народженні другої дитини в нього виникло право на зменшення розміру аліментів, задля пропорційного утримання всіх своїх дітей. 
Уважав, що сплата аліментів на утримання старшої дитини у розмірі частини не є пропорційним по відношенню до інших двох дітей. Нарахування заборгованості за час проходження військової служби значно погіршить становище двох молодших дітей та покладе надмірний тягар на позивача. Розмір аліментів повинен бути пропорційним і справедливим по відношенню до усіх трьох дітей. На утриманні позивача також знаходиться його теперішня дружина, яка не працює і займається вихованням молодших доньок.
На підстав викладеного просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року позов задоволено частково.
Зменшено встановлений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року у справі №754/18475/14-ц розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 ,                       ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частини усіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позову - відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись з указаним рішенням відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині зменшення розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволення позову.
У мотивування скарги зазначає, що позивач за період з квітня 2022 року по квітень 2023 року отримав дохід у розмірі 1 054 349 грн, що майже втричі перевищує його доходи, з яких він сплачував аліменти у аналогічному періоді у 2020-2021 роках. Після травня 2023 року доходи позивача значно збільшилися, на що вказують суми утриманих з нього аліментів.
Зауважує, що позивач фактично приховав від суду, що окрім виплат у військовій частині за позивачем зберіглися виплати як мобілізованому на  його попередньому місці роботи - АТ «Українська залізниця».
Також звертає увагу суду, що позивач з липня 2022 року щомісячно отримував додаткове грошове забезпечення у розмірі 100 000 грн, проте аліменти на дану суму відповідно до постанови Кабінету міністрів України №1263 від 11 листопада 2022 року почали нараховуватись тільки з 16 листопада 2022 року, що створило штучну перевагу для другої родини позивача.
Вказує, що про придбання позивачем автомобіля відповідач дізналась з матеріалів виконавчого провадження, що ОСОБА_2 не заперечував.
Наголошує на тому, що всі витрати по утриманню та розвитку дочки останнім часом несе виключно відповідач, єдиним стабільним внеском позивача на утримання дитини є призначені судом аліменти, у зв`язку з чим уважає, що зменшення встановленого судом розміру аліментів призведе до невиправданого погіршення положення дитини ОСОБА_3 і матиме негативний вплив на її розвиток.
01 лютого 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_8 , в якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.
У відзиві зазначає, що відповідач у справі не надала жодного доказу, що аліменти вона витрачає та планує витрачати саме на розвиток, додаткові заняття та або ж на лікування дитини, а сама по собі апеляційна скарга зводиться до того, що відповідач намагається шляхом аліментів отримати від позивача кошти на свою користь та особисту вигоду, спекулюючи тим фактом, що позивач боронить державний кордон, цілісність та суверенітет нашої держави.
07 лютого 2024 року апеляційним судом отримано відповідь на відзив від відповідача ОСОБА_1 , в якому остання підтримує вимоги апеляційної скарги та, зокрема, зауважує, що позивач продовжує отримувати заробітну плату в АТ «Українська залізниця», на підтвердження чого долучає копію довідки про здійснені відрахування від 16 січня 2024 року.
Також посилається на те, що відрахування на аліменти з грошового забезпечення позивача у розмірі частини, без урахування доходу, отриманого в АТ «Українська залізниця», склали: за вересень 2023 року - 39 698,58 грн; за жовтень 2023 року - 27 639,82 грн; за листопад 2023 року - 21 952,20 грн; за грудень 2023 року - 29 223,69 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. 
Відповідач та її представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених у скарзі.
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідачем рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року оскаржується в частині задоволених позовних вимог про зменшення розміру аліментів, а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення позивача до суду з цим позовом його матеріальний стан погіршився за рахунок змін в сімейному стані, а саме наявності у позивача ще двох малолітніх дітей, які мають право на утримання не менше ніж їх старша сестра, а також за рахунок виведення позивача з зони бойових дій та відповідно зменшення його щомісячного доходу до 23 078,29 грн, що фактично дорівнює його найменшій заробітній платі в АТ «Українська залізниця».
Виходячи з доходу позивача після його виводу з зони бойових дій, який за травень 2023 року становить 23 078,29 грн, дотримуючись рівності прав трьох дітей, на яких має припадати від доходу позивача, відповідно кожна дитина має право на утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку батька, що фактично становитиме 3 846,38 грн на одну дитину.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Проте, колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом установлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від                              28 листопада 2014 року у справі №754/18472/14-ц шлюб між сторонами у справі розірваний.
Від шлюбу з відповідачем сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року у справі №754/18475/14-ц з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 листопада 2014 року і до повноліття дитини.
29 липня 2016 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.
Від вказаного шлюбу позивач має двох малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.
Позивач є власником будинку АДРЕСА_1 .
Згідно даних довідок про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_5 ,                           ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
З відповіді Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що позивач має у власності автомобіль Тойота Прадо, 2008 року випуску.
Постановою державного виконавця від 27 квітня 2017 року відкрите виконавче провадження №53848514 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь                     ОСОБА_1 . 
Постановою державного виконавця від 13 листопада 2018 року у ВП №53848514 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , які він отримує від регіональної філії «Південно-Західна» залізниця ПАТ «Українська залізниця».
Згідно витягу з наказу командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_2 від 29 квітня 2022 року, рядового ОСОБА_2 зараховано до штату військової частини з встановленням посадового окладу в розмірі 2 820 грн. А також наказано виплачувати щомісячну фіксовану премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 277% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років.
Відповідно до довідки №662/22 від 15 липня 2022 року солдат ОСОБА_2                        27 червня 2022 року отримав наскрізне вогнепальне поранення верхньої третини лівої гомілки.
За змістом довідки військо-лікарської комісії №3361 від 22 липня 2022 року солдат ОСОБА_2 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. За наказом МОЗ від 04 липня 2022 року №370 поранення важке.
Згідно витягу з наказу командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_2 від 16 лютого 2023 року, солдата ОСОБА_2 вважати таким, що вибув з району виконання бойових завдань у службове відрядження у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , та його знято з котлового забезпечення військової частини НОМЕР_2 з 16 лютого 2023 року.
Постановою державного виконавця від 19 червня 2023 року у ВП №53848514 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , які він отримує від В/Ч НОМЕР_2 .
За змістом звіту про здійснені нарахування та виплати №80 від 19 січня 2021 року: за жовтень 2020 року позивачу нарахований дохід - 29 724,70 грн, утримано податків - 6 026,20 грн, аліменти - 5 982,10 грн; за листопад 2020 року позивачу нарахований дохід - 29 404,37 грн, утримано податків - 5 950,44 грн, аліменти - 5 917,63 грн; за грудень 2020 року позивачу нарахований дохід - 31 630,13 грн, утримано податків - 6 400,84 грн, аліменти - 6 365,57 грн. 
Відповідно до звіту про здійснені нарахування та виплати №283 від 08 липня 2021 року: за січень 2021 року позивачу нарахований дохід - 32 555,84 грн, утримано податків - 6 590,44 грн, аліменти - 6 551,88 грн; за лютий 2021 року позивачу нарахований дохід - 30 998,84 грн, утримано податків - 6 271,17 грн, аліменти - 6 238,52 грн; за березень 2021 року позивачу нарахований дохід - 33 861,48 грн, утримано податків - 6 646,13 грн, аліменти - 6 814,62 грн. 
Згідно звіту про здійснені нарахування та виплати №387 від 14 липня 2021 року: за квітень 2021 року позивачу нарахований дохід - 29 375,94 грн, утримано податків - 6 008,83 грн, аліменти - 5 911,91 грн; за травень 2021 року позивачу нарахований дохід - 82 836,61 грн, утримано податків - 16 359,70 грн, аліменти - 16 670,88 грн. 
У звіті про здійснені нарахування та виплати №39 від 13 січня 2022 року зазначено: за жовтень 2021 року позивачу нарахований дохід - 43 484,05 грн, утримано податків - 8 789,25 грн, аліменти - 8 751,17 грн; за листопад 2021 року позивачу нарахований дохід - 42 770,55 грн, утримано податків - 8 606,66 грн, аліменти - 8 607,57 грн; за грудень 2021 року позивачу нарахований дохід - 45 782,77 грн, утримано податків - 9 237,50 грн, аліменти - 9 232,78 грн. 
За змістом розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 23 серпня 2023 року за позивачем рахується заборгованість у загальному розмірі 147 770,30 грн за період з квітня 2022 року по травень 2023 року. Як слідує з розрахунку, за цей період жодної сплати не здійснено, до квітня 2022 року заборгованість по аліментам відсутня.
Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 №174/23 від 22 серпня 2023 року позивачу виплачено: у квітні 2022 року - 2 845,92 грн; у травні 2022 року - 43 351,08 грн; у червні 2022 року -                   59 709,95 грн; у липні 2022 року - 112 619,68 грн; у серпні 2022 року - 112 832,24 грн; у вересні 2022 року - 112 832,24 грн; у жовтні 2022 року - 112 832,24 грн; у листопаді 2022 року -                    112 971,82 грн; у грудні 2022 року - 139 157,78 грн; у січні 2023 року - 112 036,81 грн; у лютому 2023 року - 66 586,75 грн; у березні 2023 року - 21 877,57 грн; у квітні 2023 року -                 21 877,57 грн; у травні 2023 року - 23 078,30 грн. Всього 1 054 349,93 грн.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки народилося двоє дітей від іншого шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. 
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга 182 СК України).
Аналіз статті 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від                            16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №715/2073/20.
Таким чином, окрім факту народження нової дитини, платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився.
Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19).
Як зазначено у постанові Верховного Суду у справі №715/2073/20, зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.
Згідно статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу. 
Так, матеріалами справи встановлено, що аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнуто рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року, тоді як діти позивача від другого шлюбу: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народилися у 2017 році та 2019 році відповідно. 
Порушуючи питання про зменшення розміру аліментів ОСОБА_2 посилався на те, що йому стало складніше заробляти кошти на утримання трьох малолітніх дітей, оскільки його служба вже не була пов`язана з додатковими винагородами за проходження служби в безпосередніх місцях бойових дій лише з 16 лютого 2023 року.
Разом з тим, до 16 лютого 2023 року, маючи на утриманні трьох малолітніх дітей, ОСОБА_2 сплачував аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі, встановленому рішенням Деснянського районного суду                  м. Києва від  11 грудня 2014 року, без жодних зауважень, що свідчить про можливість позивача сплачувати аліменти на дитину від першого шлюбу в указаному розмірі й наразі.
Окрім того, як убачається з матеріалів справи, за період з квітня 2022 року по квітень 2023 року отримав дохід у розмірі 1 054 349 грн, що майже втричі перевищує його доходи, з яких він сплачував аліменти в аналогічному періоді у 2020-2021 роках.
При цьому, позивач з липня 2022 року щомісячно отримував додаткове грошове забезпечення у розмірі 100 000 грн, проте аліменти на дану суму відповідно до постанови Кабінету міністрів України №1263 від 11 листопада 2022 року почали нараховуватись тільки з 16 листопада 2022 року, що створило штучну перевагу для другої родини позивача.
Також, позивач продовжує отримувати заробітну плату в АТ «Українська залізниця», на підтвердження чого у матеріалах справи міститься довідка про здійснені відрахування від 16 січня 2024 року за період з липня 2023 року по грудень 2023 року.
До того ж, згідно наданих відповідачем копій платіжних інструкцій, відрахування на аліменти з грошового забезпечення позивача у розмірі частини, без урахування доходу, отриманого в АТ «Українська залізниця», склали: за вересень 2023 року - 39 698,58 грн; за жовтень 2023 року - 27 639,82 грн; за листопад 2023 року - 21 952,20 грн; за грудень 2023 року - 29 223,69 грн, що додатково свідчить про те, що матеріальний стан позивача не погіршився у порівнянні з періодом, зокрема за 2018-2022 роки, коли ОСОБА_2 сплачував аліменти при наявності у нього на утриманні двох дітей від другого шлюбу, а також про його спроможність сплачувати аліменти на дитину у визначеному судом розмірі. 
Самі лише посилання позивача на те, що його матеріальний стан погіршився з                               16 лютого 2023 року у порівнянні з періодом часу, коли він був призваний на військову службу та отримував високий дохід за рахунок виконання обов`язків військової служби безпосередньо в районі бойових дій, не є підставою для зменшення розміру аліментів з огляду на те, що аліменти на утримання дитини від першого шлюбу судом присуджено у частці від його доходу ще у 2014 році, діти від другого шлюбу народилися у позивача у 2017 та 2019 роках, після чого він продовжував сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а різке збільшення доходу позивача було зумовлено виконанням ним обов`язків військової служби безпосередньо в зоні бойових дій та мало тимчасовий характер.
Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення доньки від першого шлюбу ОСОБА_3 та суперечитиме її інтересам.
Натомість, позивач, який не є непрацездатним, зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел доходів для забезпечення гідних умов проживання й розвитку власних дітей.
Таким чином, обставини, на які посилається позивач, не є істотними та достатніми для зменшення розміру аліментів, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Положеннями статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог на підставі статті 376 ЦПК України та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржувалось.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Таким чином, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,41 грн.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року в частині задоволення позову - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,41 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий                                                                                          В.В. Гуль

Судді                                                                                                       Я.С. Мельник

                                                                                                                 М.І. Оніщук