ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 березня 2024 року
м. Київ
 
справа № 490/6668/21
провадження № 61-12027св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:   
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Акціонерне товариство «Українська залізниця», виробничий підрозділ «Одеський загін воєнізованої охорони»,
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 квітня 2023 року у складі судді Шолох Л. М. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року у складі колегії суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Царюк Л. М., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»),  виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» Акціонерного товариства «Укрзалізниця»  про скасування наказів та поновлення на роботі.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 2018 року працював у воєнізованій охороні Одеської залізниці й за час роботи до нього жодного разу не застосовувались дисциплінарні стягнення.
У травні 2021 року ознайомився з двома наказами: від 30 квітня 2021 року                    № 181 та від 11травня 2021 року № 193, в яких мова йшла про зміну істотних умов праці, зокрема в частині розміру премії.
Відповідно до змісту останнього наказу він переведений з посади старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1 на посаду старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції Миколаїв НОР- 4. Тобто при переведені змінилося профілювання команди -                  з команди з профілактичної роботи на команду з охорони вантажів і об`єктів, та прив`язка до місцевості - Херсонський та Миколаївський регіон НОР-1 на ст. Миколаїв НОР-4, а також юридичні адреси та керівництво.
Вказував, що нові посадові інструкції, об`єм завдань які покладаються на команду з охорони вантажів та об`єктів, посадові інструкції працівників цієї команди він не отримував. Між тим, професійні обов`язки з профілактичної роботи та команди охорони вантажів і об`єктів кардинально відрізняються і фактично відбувається зміна службових обов`язків, об`єму робіт та завдань. 
Вважає, що відбулось саме переведення на нову роботу, а не переміщення, згоду на яке він не надавав.
Листом від 26 травня 2021 року відповідач повідомив його та інших працівників, що на підставі наказів від 30 квітня 2021 року № 181 та від 11травня 2021 року № 193 внесені зміни до істотних умов праці, зокрема в частині розміру премії. В цьому ж листі його повідомлено про наслідки, передбачені пунктом  6 статті 36 КЗпП України.
Однак, з цього листа не зрозуміло, який розмір премії мається на увазі. Премія відноситься до додаткової заробітної плати, і є формою заохочення, а тому сам по собі розмір премії не може вважатись істотною умовою праці, оскільки може змінюватись кожного місяця, залежить від факторів непов`язаних з показниками роботи або результатами господарської діяльності (зокрема, відсутність премії за відсутності фінансування). Сам лист свідчить про пропуск відповідачем строку повідомлення про зміну істотних умов праці.
Крім цього, в листі міститься посилання на наказ від 30 квітня 2021 року                   № 181,  згідно з яким відбувається саме зміна штатного розпису та виведення посад зі штату, проте із самого наказу вбачається лише те, що частина працівників переводиться до інших відділів, а частина вивільняється.
26 липня 2021 року він ознайомлений із наказом про звільнення з займаної посади на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України, у цей же день отримав трудову книжку, а через 4 дні після звільнення з ним проведений розрахунок.
Вважає, що мало місце фактичне скорочення і тому його мали б звільнити на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Окрім цього, при повній ліквідації команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1 він, як учасник бойових дій, мав переважне право на залишення на роботі.
Посилаючись на порушення відповідачем строків сповіщення його про зміну істотних умов праці, відсутність зміни істотних умов праці, як і підстави для їх виникнення (зміни в організації виробництва і праці), невірно вибрані відповідачем підстави для припинення трудового договору (пункт 6 статті 36 замість частини першої статті 40 КЗпП України), не врахування при переведені та подальшому звільнені, що він є членом профспілки та учасником бойових дій, позивач просив: 
- визнати незаконними та скасувати накази відповідача від 30 квітня 2021 року № 181 та від 11 травня 2021 року № 193; 
- визнати протиправним та скасувати наказ від 27 липня 2021 року № 165-с про його звільнення з займаної посади; 
- поновити його на роботі на посаді стрільця 4 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1; 
- стягнути з відповідача на його користь компенсацію за час вимушеного прогулу з 27 липня 2021 року до дня поновлення на роботі.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада                     2021 року відповідача регіональну філію «Одеська залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця» замінено на належного відповідача Акціонерне товариство «Українська залізниця».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року, з врахуванням ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від                         11 травня 2023 року про виправлення описки, позовні вимоги                       ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано пункти 1 та 3 наказу регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 30 квітня 2021 року № 181 в частині вилучення зі штатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони штатної одиниці, згідно з додатком 1 до цього наказу, яку обіймав ОСОБА_1 , та продовження трудового договору з ним у складі виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони згідно з частиною 4 статті 36 Кодексу законів про працю України.
Скасовано наказ регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 11 травня 2021 року № 193 в частині що стосується ОСОБА_1 .
Скасовано наказ виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 26 липня 2021 року № 161-ос про припинення трудового договору з ОСОБА_1 на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіонів з 26 липня 2021 року.
Стягнуто з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу                             284 480,00 грн без урахування обов`язкових зборів, податків та платежів.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення                 ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. 
Суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача із посади на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України здійснено з порушенням приписів Кодексу законів про працю. Суд зазначив, що зміна розміру премії, враховуючи відсутність змін в організації виробництва і праці відповідача, не може вважатися зміною істотних умов праці,  доказів наявності будь-яких інших змін істотних умов праці позивача, про які він був повідомлений перед звільненням, відповідач не надав. Суд дійшов висновку, що у даному випадку не відбулося зміни істотних умов праці позивача, тому незгода позивача із зменшенням розміру премії не може вважатися підставою для звільнення його за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки звільнення позивача проведено відповідачем із дотриманням вимог закону.  Суд зазначив, що позивач звільнений з роботи через два місяці після повідомлення про зміну істотних умов праці,  оскільки у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці особового складу виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони «Одеський загін воєнізованої охорони» та «Херсонський загін воєнізованої охороні», до якого, зокрема належить посада позивача, що мало наслідком зміну істотних умов праці позивача. Така зміна істотних умов праці для ОСОБА_1 полягала у зміні його підпорядкованості як старшого стрільця 5-го розраду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах на старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв. Звільнення позивача відбулось внаслідок його небажання працювати у змінених умовах праці, про що він власноруч підписав заяву із відмовою. Нові умови праці, які передбачали роботу позивача на посаді старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв, були викликані необхідністю раціоналізації робочих місць і запобігання непродуктивних фінансових витрат.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
08 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат                       Мантуленко О. В. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та постанову апеляційного суду скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 02 жовтня 2019 року в справі № 752/346/18, від 26 серпня 2021 року в справі № 607/14453/20 та постановах Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року в справі № 6-1471цс17, від 23 березня 2016 року в справі № 6-2748цс15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Зазначала, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що саме з АТ «Укрзалізниця» повинні бути стягнути кошти, зокрема компенсація середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.
Апеляційний суд не взяв до уваги, що позивач не був повідомлений про всі істотні умови праці які було змінено, дійшов помилкового висновку при вирішенні спору. Мова йде саме про' переведення працівника, яке неможливе без його згоди, а, отже, якщо така згода працівника відсутня і є вилучення посади зі штатного розпису, звільнення має бути приведене  за частиною першою статті 40 КЗпП України, з дотриманням відповідного порядку, зокрема отриманням згоди профкому.
Доводи інших учасників справи
АТ «Українська залізниця» подала відзив, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2023 року вдкрито касаційне провадження у даній справі.                          
Витребувано з Центрального районного суду міста Миколаєва цивільну справу № 490/6668/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» про скасування наказів та поновлення на роботі.
Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2024 року справу № 490/6668/21 призначено до судового розгляду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Суди встановили, що наказом виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 25 жовтня 2018 року № 224-а ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з оперативно-профілактичної роботи Херсонський та Миколаївський регіон із випробувальним терміном до 25 січня 2019 року.
З метою раціоналізації робочих місць і запобігання непродуктивних фінансових витрат, виходячи із результату аудиту ЦВА окремих бізнес-процесів діяльності, відображених в Меморандумі від 26 січня 2021 року № 12, наказом від 30 квітня 2021 року № 181 «Про внесення змін до штатних розписів виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони»:
з 15 липня 2021 року вилучено зі штатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони 67 штатних одиниць, згідно з додатком 1 до наказу (зокрема, із стрілецької команди з профілактичної роботи Херсонський та Миколаївський регіон вилучено 2 посади старшого стрільця 5 розряду);
з 15 липня 2021 року введено у штатні розписи Одеського, Знам`янського та Херсонського загонів воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» 67 штатних одиниць, згідно із додатком 2 до наказу (зокрема, у кількості: у НОР-1 - 1; у НОР-3 - 2; у НОР-4 (посада старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв - 1);
дію трудових договорів працівників виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони, зазначених у додатку 3 цього наказу, продовжено у складі виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони згідно з частиною 1 статті 36 КЗпП України (зокрема, ОСОБА_1 переміщено на посаду старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв НОР - 4);
скорочено та вилучено з 15 липня 2021 року із шатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони 11 штатних одиниць, згідно із додатком 4 до наказу (посада позивача у цьому переліку відсутня).
Зокрема, згідно з переліками вилучених та введених посад, вказаних у додатках до наказів, вилучалася посада ОСОБА_1 , як старшого стрільця 5-го розраду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах, та з 15 липня 2021 року вводилася по ньому посада старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв.
10 травня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився із цим наказом та зазначив про свою незгоду з ним.
Відповідно до наказу виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 11 травня 2021 року № 193 внесено зміни до наказу від 30 квітня 2021 року № 181, зокрема: у пунктах 1, 2 слова «67 штатних одиниць» замінено словами «49 штатних одиниць»; у пункті 4 слів «11 штатних одиниць» замінено словами «9 штатних одиниць»; додатки 1, 2, 3, 4 викладено у новій редакції; пункт 3 викладено у новій редакції.
14 травня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився із цим наказом та висловив про свою незгоду з ним.
Вказані зміни підпорядкованості потягли зміни в оплаті праці, зокрема й щодо зміни показників та розміру преміювання за основні результатів господарської діяльності, про що позивач був повідомлений 26 травня                     2021 року. При цьому відповідач у повідомленні про зміну істотних умов праці вказував про те, що з 15 липня 2021 року відбудеться реорганізація стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіону, в результаті чого його посада буде переміщена до стрілецької команди охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв, та просив позивача протягом двох місяців з дня отримання цього повідомлення надати письмову згоду про свою згоду працювати у нових умовах, а також повідомив ОСОБА_1 про наслідки відмови від роботи у нових умовах, а саме можливість звільнення на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України через два місяці.
Також суди встановили, що діючі показники та розміри преміювання стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіону становить 50 %, а показники та розміри преміювання стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв - 30 %.
Відповідно до протоколу від 14 липня 2021 року № 3 на засіданні профспілкового комітету Одеського загону воєнізованої охорони регіональної філії Одеської залізниці було прийнято до відома інформацію щодо змін в умовах праці та запобігання звільненню працівників.
Оскільки ОСОБА_1 не погодився на продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, наказом від 27 липня 2021 року № 164-ос був звільнений з посади старшого стрільця 5-го розряду команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіону виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.
Межі та підстави касаційного перегляду 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України). 
Підставами касаційного оскарження у цій справі судових рішень судів попередніх інстанцій є посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 02 жовтня 2019 року в справі № 752/346/18, від 26 серпня 2021 року в справі № 607/14453/20 та постановах Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року в справі № 6-1471цс17,                                   від 23 березня 2016 року в справі № 6-2748цс15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Позиція Верховного Суду 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
Пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
Припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).
Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і                 праці - це виключне повноваження власника.
Питання віднесення тих чи інших умов праці до істотних або неістотних виникає тоді, коли в роботодавця є необхідність їх змінити. У цих випадках роботодавцеві потрібно узгодити це питання з кожним працівником, оскільки одна й та сама умова праці для одного з них може бути істотною, а для   іншого - ні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі     № 582/1001/15-ц (провадження № 14-286цс18), зазначено, що зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 761/11887/15-ц (провадження № 61-15506сво18) зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору.
Передбачена частиною третьою статті 252 КЗпП України й частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» гарантія про обов`язкове отримання роботодавцем попередньої згоди виборного органу, а також вищого виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника, який є членом виборного органу первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації, розповсюджується на випадки його звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 336/5828/16 (провадження № 61-30894сво18) наведено правовий висновок про те, що як при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП України), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП України) суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення на час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.
Отже, законодавець зобов`язує суд, у разі з`ясування того, що немає рішення профспілкового органу щодо звільнення працівника, зупинити розгляд справи та звернутися до такого профспілкового органу.
Апеляційний суд, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, виходив із того, що звільнення позивача проведено відповідачем із дотриманням вимог закону.
При цьому, не врахував, що ОСОБА_1 є членом профспілкового комітету Одеського загону воєнізованої охорони.
Отже перед звільненням позивача відповідачу, відповідно до вимог статті 252 КЗпП України та частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», необхідно було отримати згоду профспілкового комітету Одеського загону воєнізованої охорони на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України або щодо незгоди з таким звільненням.
Матеріали справи не містять згоди/відмови профспілкового комітету, членом якої є позивач, на його звільнення з роботи за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України.
Не вирішивши питання про зупинення провадження у справі для отримання згоди або відмови у наданні згоди профспілки Одеського загону воєнізованої охорони на звільнення працівника, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про те, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог законодавства про працю.
Усунути наведені вище недоліки на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноваження Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції постановлена без додержання норм процесуального права. За таких обставин, касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова апеляційного суду в оскарженій частині - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.
Щодо судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року  скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Ю. Тітов