Окрема думка
судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Пророка В. В.
 
справа № 947/37625/21 (провадження № 61-14525 св 23)
27 березня 2024 року
м. Київ
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 31 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання припиненою іпотеки,і постановою від 27 березня 2024 року, серед іншого, касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 31 липня 2023 року в частині вирішення первісного позову Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних залишив без змін, а постанову Одеського апеляційного суду від 31 липня 2023 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання припиненою іпотеки скасував, а рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 грудня 2022 року у цій частині залишив в силі. 
 
Водночас з рішенням колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не можу погодитися з огляду на таке.
 
1.       У листопаді 2021 року Акціонерне товариство (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних. 
 
2.       Свої вимоги АТ «УкрСиббанк» мотивувало тим, що 12 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), який змінив найменування на АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11313350000 (далі - Кредитний договір), за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 20 000,00 доларів США під 13,9 % річних з кінцевим терміном повернення до 12 березня 2018 року. 
 
3.       Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 187154. 
 
4.       У зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань, банк у 2014 році звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення із позичальника  ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором. 
 
5.       Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2014 року, ухваленим у цивільній справі № 520/10785/14-ц, стягнено солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» кредитну заборгованість у розмірі 269 305,70 грн, з яких: 220 128,07 грн - тіло кредиту, 43 311,70 грн - проценти, 1 242,72 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за тілом кредиту, 4 623,21 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. 
 
6.       У квітні 2015 року АТ «УкрСиббанк» отримало виконавчі листи № 520/10785/14-ц, які пред`явило на примусове виконання до органу державної виконавчої служби. Вказане рішення суду про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 269 305,70 грн виконано боржниками у повному обсязі лише 31 серпня 2021 року. 
 
7.       Разом із тим, оскільки між АТ «УкрСиббанк» та позичальником існувало валютне грошове зобов`язання, а стягнута судом заборгованість за Кредитним договором у розмірі 269 305,70 грн на дату ухвалення рішення становила еквівалент 20 496,15 доларів США, то банк самостійно проводив конвертацію перерахованих державним виконавцем грошових коштів з гривні у долари США згідно з курсом, який існував після отримання відповідного платежу. За підрахунками банку боржники не погасили усю заборгованість за Кредитним договором, станом на 12 листопада 2021 року несплаченою залишається сума кредиту у розмірі 10 023,19 доларів США. 
 
8.       АТ «УкрСиббанк» вважало, що у такому випадку банк має право, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), на нарахування трьох процентів річних на непогашену відповідачем кредитну заборгованість (10 023,19 доларів США) за останні три роки, які передували подачі цього позову. 
 
9.       Враховуючи викладене, АТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути із відповідача на свою користь три проценти річних за порушення грошового зобов`язання за Кредитним договором у розмірі 1 464,15 доларів США, що за курсом Національного банку України становить еквівалент 39 683,30 грн. 
 
10.   У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ «УкрСиббанк», у якому просила: визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором від 12 березня 2008 року (далі - Іпотечний договір), укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д., реєстраційний номер 1245, зняти заборону відчуження і виключити записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 6766991) та Державного реєстру іпотек (реєстраційний номер обтяження 6767432). 
 
11.   Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 12 березня 2008 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк», який змінив найменування на АТ «УкрСиббанк», укладено Кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 20 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 12 березня 2018 року. 
 
12.   З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, окрім вищезгаданого договору поруки, 12 березня 2008 року між нею, ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено нотаріально посвідчений Іпотечний договір, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . 
 
13.   Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2014 року у справі № 520/10785/14-ц стягнено солідарно з неї та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за Кредитним договором у розмірі 269 305,70 грн та судовий збір у сумі 2 693,06 грн. 
 
14.   Під час примусового виконання вказаного судового рішення державний виконавець наклав арешт на особисті банківські рахунки боржників, у зв`язку із чим ОСОБА_2 17 травня 2021 року звернувся до заступника начальника відділу Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відділ Другого Київського ВДВС у місті Одесі) із заявою, в якій просив звернути стягнення на його грошові кошти, які знаходяться на рахунку Акціонерного банку (далі - АБ) «Південний». 
 
15.   За результатами розгляду цієї заяви заступник начальника Відділу Другого Київського ВДВС у місті Одесі стягнув кошти з банківського рахунку боржника ОСОБА_2 у розмірі, необхідному для повного фактичного виконання рішення суду згідно з виконавчими документами, та 31 серпня і 07 вересня 2021 року виніс постанови про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_1 (в частині боргу у сумі 269 305,70 грн) та № НОМЕР_2 (щодо судового збору у розмірі 2 693,06 грн) з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
16.   Вказує, що оскільки боржники виконали свої зобов`язання за Кредитним договором шляхом повного виконання судового рішення про дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості, то зобов`язання цим договором та, відповідно, іпотека за Іпотечним договором є припиненими. 
 
17.   Судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи було встановлено, що 12 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», який змінив найменування на АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 20 000,00 доларів США під 13,9 % річних з кінцевим терміном повернення до 12 березня 2018 року. 
 
18.   Цього ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 187154, за яким поручитель зобов`язався перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором. 
 
19.   Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором, 12 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений Іпотечний договір, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . 
 
20.   У 2014 році АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом про дострокове стягнення із позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором. 
 
21.   Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2014 року, ухваленим у цивільній справі № 520/10785/14-ц, стягнено солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» кредитну заборгованість у розмірі 269 305,70 грн, з яких: 220 128,07 грн - тіло кредиту, 43 311,70 грн - проценти, 1 242,72 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за тілом кредиту, 4 623,21 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, а також судовий збір у сумі 2 693,06 грн. 
 
22.   У квітні 2015 року АТ «УкрСиббанк» отримало виконавчі листи № 520/10785/14-ц, які пред`явило на примусове виконання до Відділу Другого Київського ВДВС у місті Одесі. 
 
23.   Під час примусового виконання вказаного судового рішення, державний виконавець наклав арешт на банківські рахунки боржників, у зв`язку з чим ОСОБА_2 17 травня 2021 року звернувся до заступника начальника Відділу Другого Київського ВДВС у місті Одесі із заявою, в якій просив звернути стягнення на його грошові кошти, які знаходяться на рахунку в АБ «Південний». 
 
24.   За результатами розгляду цієї заяви заступник начальника Відділу Другого Київського ВДВС у місті Одесі стягнув кошти з банківського рахунку боржника ОСОБА_2 у розмірі, необхідному для повного фактичного виконання рішення суду згідно з виконавчими документами, та 31 серпня і 07 вересня 2021 року виніс постанови про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_1 (в частині боргу у сумі 269 305,70 грн) та № НОМЕР_2 (щодо судового збору у розмірі 2 693,06 грн) з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
25.   30 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до банку із заявою, в якій просила: 1) видати на її ім`я та на ім`я приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ситнікової Ю. Д. довідку про виконання зобов`язань за Кредитним договором та припинення обтяження майна згідно з Іпотечним договором; 2) видати їй оригінали технічного паспорта та свідоцтва про право власності на квартиру, які перебувають на зберіганні у банку на підставі договору відповідального зберігання документів від 12 березня 2008 року № 220/731 та акта приймання-передачі документів від 18 березня 2008 року. 
 
26.   Листом від 10 листопада 2021 року за вих. № 25-1-01/75142 АТ «УкрСиббанк» повідомило ОСОБА_1 про те, що її заява передана на розгляд уповноваженому співробітнику банку, про результат такого розгляду заявник буде додатково проінформований найближчим часом. 
 
27.   Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20 грудня 2022 року у задоволенні первісного позову АТ «УкрСиббанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано припиненою іпотеку за Іпотечним договором, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д., реєстраційний номер 1245. Знято заборону відчуження і виключено записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 6766991) та Державного реєстру іпотек (реєстраційний номер обтяження 6767432). Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
28.   Постановою Одеського апеляційного суду від 31 липня 2023 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 грудня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким первісний позов АТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнено із ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» три проценти річних від простроченої суми у розмірі 22 488,87 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору за подання позову у розмірі 2 270,00 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 3 405,00 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
29.   Не погоджуючись із рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просила скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 31 липня 2023 року, а рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 грудня 2022 року залишити в силі. 
 
30.   Верховний Суд частково задовольняючи касаційну скаргу обґрунтував свою позицію тим, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
 
31.   Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
 
32.   За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
 
33.   У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19) зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. 
 
34.   Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
 
35.   У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. 
 
36.   Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. 
 
37.   Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та на порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. 
 
38.   З огляду на викладене, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково первісний позов, апеляційний суд, врахувавши вимоги вищенаведених правових норм, правильно вказав, що банк, який, користуючись наданим йому процесуальним правом, визначив заборгованість за валютним кредитом у пред`явленому ним у 2014 році позові у національній валюті України - гривні, що була задоволена заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2014 року у цивільній справі № 520/10785/14-ц та стягнута у цій валюті, має право за частиною другою статті 625 ЦК України на нарахування трьох процентів річних на таку заборгованість за весь час прострочення виконання боржниками грошового зобов`язання до моменту його усунення - 31 серпня 2021 року (виконання у повному обсязі вказаного судового рішення), проте таке право кредитора обмежується останніми трьома роками, які передували подачі цього позову. 
 
39.   Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що із ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми, яка визначена у судовому рішенні про дострокове стягнення кредитної заборгованості у розмірі 269 305,70 грн, за період з 19 листопада 2018 року до 30 серпня 2021 року включно. 
 
40.   Предметом первісного позову у цій справі є матеріально-правова вимога позивача АТ «УкрСиббанк» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних, а об`єктом спірних правовідносини (предметом спору) - грошові кошти у розмірі 1 464,15 доларів США. 
 
41.   Правовою підставою позову банк зазначив статтю 625 ЦК України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскільки між АТ «УкрСиббанк» та позичальником існувало валютне грошове зобов`язання, а стягнена судовим рішенням у справі № 520/10785/14-ц (яке виконане боржниками лише 31 серпня 2021 року) заборгованість за Кредитним договором у розмірі 269 305,70 грн на дату ухвалення рішення становила еквівалент 20 496,15 доларів США, то банк самостійно проводив конвертацію перерахованих державним виконавцем грошових коштів з гривні у долари США згідно з курсом, який існував після отримання відповідного платежу. Тому за підрахунками банку боржники не погасили усю заборгованість за Кредитним договором, станом на 12 листопада 2021 року несплаченою залишається сума кредиту у розмірі 10 023,19 доларів США, на яку підлягають нарахуванню три проценти річних за останні три роки, які передували подачі цього позову. 
 
42.   Отже, у справі, яка переглядається, банк взяв за основу підрахунку трьох процентів річних стягнену судовим рішенням у справі № 520/10785/14-ц суму кредитної заборгованості у розмірі 269 305,70 грн, однак помилково деталізував обов`язок відповідача повернути цей борг в еквіваленті валюти кредитування - доларах США, що у подальшому стало наслідком неправильного наведення позивачем власного розрахунку суми трьох процентів річних за частиною другою статті 625 ЦК України у цій валюті. 
 
43.   Суд апеляційної інстанції не погодився із вказаним розрахунком заборгованості та на його спростування зазначив, що оскільки АТ «УкрСиббанк» визначило заборгованість за валютним кредитом у пред`явленому ним у 2014 році позові у національній валюті України - гривні, що була задоволена судом у цивільній справі № 520/10785/14-ц та стягнута у цій валюті, то банк має право за частиною другою статті 625 ЦК України на нарахування трьох процентів річних саме на заборгованість, яка визначена судовим рішенням у названій справі, а саме у гривнях, а не доларах США. 
 
44.   Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. 
 
45.   У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. 
 
46.   З огляду на викладене суд апеляційної інстанції у цій справі не змінював предмет та підстави первісного позову, оскільки, спростовуючи наданий банком розрахунок заборгованості відповідача, суд на виконання свого процесуального обов`язку лише навів у рішенні власний розрахунок трьох процентів річних, причому без виходу за межі розміру позовної вимоги майнового характеру. 
 
47.   Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що 31 серпня 2021 року вона разом із поручителем повністю виконали судове рішення у цивільній справі № 520/10785/14-ц та погасили достроково стягнену судом заборгованість у загальному розмірі 269 305,70 грн, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження і свідчить про припинення як основного зобов`язання за Кредитним договором, так і акцесорного (похідного) - за Іпотечним договором. 
 
48.   Під час розгляду цієї справи АТ «УкрСиббанк» не заперечувало сам факт повного виконання боржниками заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2014 року, ухваленого у цивільній справі № 520/10785/14-ц, однак вказувало на те, що між сторонами існувало валютне грошове зобов`язання, а стягнута судом заборгованість за Кредитним договором у розмірі 269 305,70 грн на дату ухвалення рішення становила еквівалент 20 496,15 доларів США, а тому банком нараховувалися три проценти річних від простроченої суми у валюті кредитування на підставі статті 625 ЦК України. Отже, позичальник помилково вважає, що основне зобов`язання за Кредитним договором виконане в повному обсязі та є припиненим, і, як наслідок, припинилися зобов`язання, які виникають з Іпотечного договору. 
 
49.   Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України). 
 
50.   Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). 
 
51.   Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. 
 
52.   Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). 
 
53.   Таким чином, з ухваленням заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2014 року у цивільній справі № 520/10785/14-ц про стягнення заборгованості зобов`язання позичальника сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання - 31 серпня 2021 року (дата повного виконання рішення суду). 
 
54.   Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 31 серпня 2021 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання позичальника перед банком за Кредитним договором припинилося. 
 
55.   Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). 
 
56.   Отже, встановивши, що позичальник та поручитель виконали свої зобов`язання за Кредитним договором шляхом повного виконання судового рішення про дострокове стягнення з них усієї суми заборгованості за цим договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов`язання за Кредитним договором припинилися на підставі статті 599 ЦК України 31 серпня 2021 року, тобто в день остаточного погашення заборгованості, стягнутої судовим рішенням. 
 
57.   Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). 
 
58.   Абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. 
 
59.   З огляду на викладене, оскільки основне зобов`язання припинилося 31 серпня 2021 року, також обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про визнання припиненою іпотеки за Іпотечним договором та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зняття заборони відчуження вищевказаної квартири, а також припинення іпотеки на цю квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
 
60.   Проте з такими висновками Верховного Суду не можу погодитися, оскільки завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
61.   Відповідно до приписів статей 626, 627, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
 
62.   За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
 
63.   Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
64.   Також статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
 
65.   Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).
 
66.   Статтею 599 ЦК України також встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
67.   Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.
 
68.   При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
 
69.   Статтею 192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
70.   Таким чином правовий режим іноземної валюти на території України, хоч і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, але не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
 
71.   Стаття 524 ЦК України встановлює, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
 
72.   Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
 
73.   Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
 
74.   Тому як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
 
75.   Отже, у разі отримання іноземної валюти у позику позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
 
76.   Крім цього відповідно до  пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в редакціях чинних як на момент ухвалення заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2014 року так і на момент його фактичного виконання, моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
 
77.   Отже, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом у заочному рішенні Київського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2014 року було визначено суму боргу в іноземній валюті з її відображенням, в резолютивній частині рішення, в еквіваленті у гривні за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення.
 
78.   Враховуючи, що судове рішення не може змінювати суті спірних правовідносин чи валюти зобов`язання, а відповідно до чинної на той час практики Верховного Суду України кредитор не міг звернутися з вимогою про стягнення боргу в іноземній валюті, погашення заборгованості повинно було рахуватися за курсом станом на дату зарахування кошті на рахунок кредитора. Відтак заборгованість так і  не була погашена в повному обсязі.
 
79.   Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 20 000.00 доларів США із зобов`язанням повернути його не пізніше 12 березня 2018 року, заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2014 року, ухваленим у цивільній справі № 520/10785/14-ц, стягнено солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» кредитну заборгованість у розмірі 269 305,70 грн, яка за курсом Національного банку України та той момент дорівнювала 20 496,15 долара США, а також те, що фактично вказане заочне рішення виконане лише 31 серпня 2021 року та 09 вересня 2021 року, Верховний Суд дійшов помилкового висновку про те, що зобов`язання за Кредитним договором припинилося на підставі статті 599 ЦК України 31 серпня 2021 року, тобто в день остаточного погашення заборгованості, стягнутої судовим рішенням, не врахувавши що стягнуті на користь банку кошти в доларовому еквіваленті з урахуванням офіційного курсу Національного банку України на день відповідних платежів (31 серпня 2021 року та 09 вересня 2021 року), який зріс, лише частково покрило загальну заборгованість перед банком, тобто боржники не погасили усю заборгованість за Кредитним договором.
 
80.   Крім цього відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
81.   Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
 
82.   Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» також визначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
 
83.   Таким чином Верховний Суд також дійшов хибного висновку і про припинення іпотеки за Іпотечним договором, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі статті 17 Закону України «Про іпотеку», оскільки основне зобов`язання за Кредитним договором не припинилося.
 
Отже, враховуючи викладене вважаю, що належним процесуальним рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду було б прийняття постанови про часткове задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , скасування постанови Одеського апеляційного суду від 31 липня 2023 року в частині вирішення позовних вимог АТ «УкрСиббанк» та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з відмовою у задоволенні вимог  ОСОБА_1 

Суддя                                                                                                         В. В. Пророк