Справа № 346/6358/23 
Провадження № 33/4808/155/24 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника адвоката Боднарук В.В.
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Боднарук В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 січня 2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.,- 

                                                 в с т а н о в и в :

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2023 року о 22 год. 34 хв. в с.Лісний Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ZAZ», д.н.з. « НОМЕР_1 », та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник адвокат Боднарук В.В. просить скасувати постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 січня 2024 року, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційних доводів  сторона захисту посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема стверджує, що працівники поліції під`їхали на службовому автомобілі до припаркованого на узбіччі автомобіля ОСОБА_1 , тобто ОСОБА_1 не перебував у статусі водія, порушень ПДР не допускав. Крім того, поліцейськими не було виявлено в ОСОБА_1 зовнішніх ознак алкогольного сп`янінні, які б давали їм підстави змушувати ОСОБА_1 пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Перевірку ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці події працівники поліції не проводили, зокрема, не складали при ОСОБА_1 акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на підпис не давали, та не вручали, що підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що направлення в медичний заклад на огляд на стан алкогольного сп`яніння було виписано ОСОБА_1 вже після складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, що є грубим порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Також працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан сп`яніння із застосуванням газоаналізатора, принцип його роботи, не надано відповідні документи на право застосування даного газоаналізатора і сертифікат на право його користування. З врахуванням викладеного, вважає, що працівниками поліції сфальсифіковано всі матеріали справи про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 .
Вказує, що докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є сумнівними та здобуті з порушенням Інструкції, ст. 266 КУпАП, а тому не можуть бути визнані належними і допустимими доказами. 
Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відображає всіх обставини справи та не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а саме в протоколі не зазначено: чітко місце вчинення адміністративного правопорушення (подія мала місце по вул. Шевченка в с. Лісний Хлібичин, а не на автодорозі Н-10); свідка, який разом з ОСОБА_1 знаходився в салоні автомобіля; серійний номер приладу за допомогою якого мав би проводитись огляд; в чому конкретно проявилась відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння; яке рішення прийнято відносно автомобіля ОСОБА_1 . При цьому, відеозаписом не підтверджується те, що ОСОБА_1 було роз`яснено його процесуальні права та обов`язки, в тому числі скористатись послугами адвоката. Вважає, що протокол не може бути належним і допустимим доказом його вини. Водночас, враховуючи позицію ЄСПЛ, протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку  повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Зі змісту доводів захисника адвоката Боднарук В.В. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, не з`явився до суду, хоча повідомляв йому, що бажає приймати участь у судовому засіданні апеляційної інстанції. 
Разом з тим, приймаючи до уваги, що розгляд провадження за апеляційною скаргою неодноразово призначався в суді апеляційної інстанції, захисник адвокат Боднарук В.В. вважав за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , оскільки останній повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому,  обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).  
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності  ОСОБА_1 .
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Боднарук В.В. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомлена про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах захисник адвокат Боднарук В.В. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи у повному обсязі.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП та призначив йому справедливе та законне стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується в тому, що, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №419286  від 25.10.2023 року, водій ОСОБА_1 25.10.2023 року о 22 год. 34 хв. в с.Лісний Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області, керував транспортним засобом марки «ZAZ», д.н.з. « НОМЕР_1 », та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - поліцейським взводу 2 роти ТОР УПП в Івано-Франківській області капралом поліції ОСОБА_3 ,  з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП. 
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи, про що свідчить його власноручний підпис.
В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до нього долучаються відеозаписи з нагрудної камери за відповідним  номерами. 
До матеріалів справи долучено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2), з якого вбачається, що даний огляд необхідно було провести у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 (поведінка, яка не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота, порушеня координації рухів.)
Також  долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.10.2024 року, згідно якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, також водія  направлено у заклад охорони здоров`я КНП" Коломийська ЦРЛ", однак водій від огляду у вищевказаному медичному закладі відмовився.
В судовому засіданні захисник адвокат Боднарук В.В. вказував на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення неправильно зазначено місце проживання ОСОБА_1 та неправильно визначено місце вчинення правопорушення, стверджував що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не порушував правила дорожнього руху, а тому працівники поліції не мали правових підстав вимагати від нього документи, які підтверджують правомірність керування транспортним засобом, звертав увагу на те, що ОСОБА_1 не мав ознак алкогольного сп`яніння та не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці події так і в медичному закладі.  Разом з тим вважає, що працівники поліції діяли в супереч вимог статті 266 КУпАП та не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи сторони захисту про неправильність даних про місце проживання ОСОБА_1 та місце вчинення правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення не свідчать про невинуватість у вчиненні правопорушення. Разом з тим, дані щодо місця проживання та обставин вчиненого правопорушення були внесені у протокол про адміністративне правопорушення працівниками поліції на підставі інформації, яка була їм відома на час складання протоколу.  Зокрема, дані про місце проживання ОСОБА_1 були внесені до протоколу на підставі його власних пояснень і правильність цих даних підтверджена його власноручним підписом у протоколі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про недопустимість використання відеозапису в якості належного та допустимого доказу, оскільки вищевказані відеозаписи здійснені у встановленому законом порядку та долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення особою, яка складала вищевказаний протокол.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції, нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Зокрема, вищевказаними  відеозаписами (а.с.7) зафіксовано, як працівники поліції зупиняються біля транспортного засобу з якого виходить ОСОБА_1 , який розмовляє по мобільному телефону та повідомляє що він дібрався до місця пішки. Працівник поліції пропонує ОСОБА_1 перестати розмовляти по мобільному телефону та розпочати спілкуватися з працівниками поліції.  Зокрема, працівник поліції пропонує ОСОБА_1 надати документи на підтвердження правомірності керування транспортним засобом, однак останній повідомляє, що він не має будь-яких документів щодо права керування транспортним засобом,  оскільки не керував автомобілям, який перебуває на цьому місці вже майже три дні. Працівник поліції стверджує що вони бачили як ОСОБА_1 керував транспортним засобом та зазначає що цю подію було зафіксовано на відеореєстратор патрульної машини. Однак, ОСОБА_1 в категоричній формі заперечує факт керування транспортним засобом, при цьому поводить себе достатнє агресивно та висловлюється нецензурною лайкою, вимагає від працівників поліції надати йому можливість переконатись, що вони  дійсно зафіксували факт керування ним транспортним засобом.  Працівники поліції надають ОСОБА_1   можливість переконатись в наявності відповідного відеозапису. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 зміст ст.63 Конституції  України та його право відмовитись від надання пояснень. В подальшому працівник поліції вказує на наявність певних ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 та пропонує йому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальної технічного приладу Drager та або в медичному закладі. ОСОБА_1 повідомляє, що він погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі за умови, що працівники поліції нададуть йому можливість взяти медичні документи, які підтверджують його стан здоров`я. В подальшому,  ОСОБА_1 в категоричній формі відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння та повідомляє що він страждає на хронічні захворювання та вживає медичні препарати, які можуть вплинути на правильність результату щодо огляду на стан сп`яніння.
Відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції намагаються встановити чи дійсно лікарські засоби які вживає ОСОБА_1 дозволяли йому керувати транспортним засобом та повідомляють, що у випадку відсутності застережень щодо керування транспортним засобом, останній повинен пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Однак, ОСОБА_1 в категоричній формі відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння та стверджує, що такий огляд обов`язково призведе до неправильного результату та встановить, що він керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 , що його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є правопорушенням, яке передбачено частиною першою статті 130 КУпАП та зазначають, що стосовно нього буде складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення.
Відеозаписом зафіксовано як працівник поліції роз`яснюється Бойчук процесуальні права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомляють, що розгляд провадження відбудеться в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області та пропонують останньому надати пояснення з приводу висунутого обвинувачення, ознайомлюють зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення і вручають копію вказаного протоколу. Працівники поліції роз`яснюють ОСОБА_1 право отримувати судові повістки в електронному вигляді на мобільний телефон та надають можливість сфотографувати копію протоколу про адміністративне правопорушення. Відеозаписом зафіксовано як працівники поліції оголошують ОСОБА_1 постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без документів, які підтверджують правомірність такого керування.
Відеозаписом з відео реєстратора, який встановлено на патрульній машині чітко зафіксовано факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , який припаркувався на узбіччі та вийшов із автомобіля, після того, як до нього під`їхала поліцейська машина. При цьому, ОСОБА_1 розмовляв по мобільному телефону. Відеозапис надає можливість встановити особу водія транспортного засобу та прийти до висновку, що цією особою є саме ОСОБА_1 . 
   Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора та відео реєстратора,який встановлено на патрульній машині, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення,  має безсторонній характер,  що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника.
Апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язків і не пропонувалось пройти огляд у медичному закладі  є безпідставними та спростовуються вищевказаними відеозаписами.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони  і не перебував у стані неосудності. Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 свідомо відмовився від проходження такого огляду, оскільки не вважав такі вимоги працівників поліції обґрунтованими та правомірними, стверджував, що він взагалі не керував транспортним засобом та безпідставно вважав, що вживання ним лікарських препаратів може істотно вплинути на об`єктивність результату огляду на стан сп`яніння.
Апеляційний суд вважає безпідставним  посилання на те, що ОСОБА_1 погоджувався пройти медичний огляд в медичному закладі за умови, що  він візьме із собою медичні документи( довідки про хворобу), які доводять вживання ним лікарських препаратів.
Так, апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.
Разом з тим, поведінка водія ОСОБА_1 на місці події свідчила про його явне намагання ускладнити здійснення поліцейськими своїх службових обов`язків та ухилитись від виконання вимог п.2.5 ПДР України щодо обов`язковості проходження огляду на стан сп`яніння у разі наявності відповідної вимоги працівника поліції. 
   Апеляційний суд, враховуючи наявність зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та інших документах, які долучені до матеріалів справи ознак алкогольного сп`яніння вважає, що водій ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки вищевказані обставини в сукупності із даними відеозапису, яким зафіксовано керування водієм транспортним засобом та його поведінка на місці події, свідчать про обґрунтованість підозри  працівників поліції про те, що водій керував транспортним засобом, перебуваючи у стані сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.  
Так, у разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Разом з тим, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності  водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника. 
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення  необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на  забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення  ним нових правопорушень, а також повинно бути  спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами. 
Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки. 
Апеляційний суд  вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.
Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Боднарука В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 ,  залишити без задоволення. 
Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 січня 2024 року, щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                О.П. Васильєв