Номер провадження: 22-ц/813/1271/24 
Справа № 947/5401/21
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                 Назарової М.В.,
суддів:                                         Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,
за участю секретаря                        Лупши В.В.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 ,відповідач – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року, ухваленеСуворовським районним судом м. Одеси у складі: судді Аліної С.С. в приміщенні того ж суду,
 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення порядку спілкування батька з дитиною,

                                       в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 03 березня 2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 237.
В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька – ОСОБА_5 .
На підставі заяви позивача від 09 листопада 2020 року органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР було видано розпорядження № 700р про визначення способів участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні малолітньої доньки, ОСОБА_5 , 2013 року народження у наступному запропонованому порядку: перший та третій тиждень місяця з 18:00 п`ятниці до 15:00 неділі, враховуючи режим дня дитини, її зайнятість у позашкільних гуртках; щосереди з 17:00 до 19:30.
Позивач вказує про те, що мати неповнолітньої доньки ОСОБА_5 – ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, неодноразово чинила та чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з донькою, без погодження змінила місце проживання та навчання доньки, не надає інформації щодо стану здоров`я та у дні спілкування батька призначає заходи, де нібито батько буде заважати. Крім того, позивач зазначає, що перешкоди у спілкуванні з дитиною чинять ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (дідусь та бабуся).
На підставі викладеного позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною – ОСОБА_5 ; встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 , такі способи участі: - перший, третій та п`ятий тиждень місяця з 18:00 п`ятниці до 15:00 неділі, враховуючи режим дня дитини, її зайнятість у позашкільних гуртках; - щосереди з 17:00 до 19:30; - на будь-яких канікулах дочки - другу половину строку таких канікул із можливістю виїзду за межі України; - у день народження дочки та позивача щороку в розважальних закладах, необмежено у часі в присутності матері (або без присутності матері з 16 год. до 22 год.), під час святкових днів (Новий рік, Великдень, День Святого Миколая, Різдво, кожний непарний рік) без обмеження у часі.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову, вважає, що є необхідним змістити час зустрічі дитини з батьком у дні народження дитини та позивача, оскільки визначений позивачем час зустрічей до 22 години є пізнім часом, і у такий час дитина повинна спати, а тому вважає за доцільне визначити часи зустрічі з 15 години до 21 години.
Також, відповідачка вважає, що інтересам дитини відповідав би інший графік її зустрічей з позивачем: кожні понеділок та середа з 17 години до 19 години 30 хвилин; кожна субота з 10 години до 20 години; у дні народження дитини і позивача та у святкові дні з 15 години до 20 години. Такий регламент не порушуватиме режиму дня та навчання дитини, не відриватиме її від звичного для неї середовища та не заважатиме нормальному її існуванню. Саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкування з ним у повній мірі відповідав би інтересам як батьків, так і дитини, а також був би достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.
У письмовому відзиві відповідачи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, вказують про те, що твердження позивача про те, що вони перешкоджали йому спілкуватися з дитиною, не відповідає дійсності, оскільки вони є зареєстровані у м. Одесі, але фактично проживають в м. Жмеринці Вінницької області; у 2020 році ОСОБА_1 залишив сім`ю, і шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано. Дитина проживає разом з матір`ю, а вони приїжджають до дочки і онуки, допомагають доглядати за дитиною та надають матеріальну допомогу; вважають, що запропонований позивачем графік зустрічей та спілкування з дитиною, буде шкодити її здоров`ю та інтересам, оскільки саме вони допомагають доглядати за дитиною від дня її народження, знають про її проблеми зі здров`ям, дитина є хворобливою, дуже привязана до матері та місця свого проживання, потребує постійної уваги, тому підтримують встановлення графіку зустрічей позивача з дитиною, запропонований ОСОБА_2 .
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення порядку спілкування батька з дитиною задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною – ОСОБА_6 .
Встановлено ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі способи участі, враховуючи режим дня дитини, та за попередньою домовленістю між батьками: - щопонеділка та щосереди з 17.00 год. до 19.30 год.; - щосуботи з 10.00 год. до 20.00 год.; - у дні народження дитини, батька та у святкові дні з 15.00 год. до 20.00 год., за попередньою домовленістю між батьками.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким такі вимоги задовольнити повністю.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при вирішенні справи не врахував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не надав оцінки фактичним обставинам справи щодо чинення перешкод у спілкуванні з донькою, які з боку відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали місце 09 грудня 2020 року під час його зустрічі з дитиною, узгодженою з матір`ю.
Судом не досліджено та не враховано додані до позову відеозаписи, на яких зафіксовано, як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фізично закривали та відштовхували його від доньки та тим самим перешкоджали словесному та візуальному контакту із дитиною, утворюючи у неї враження, що вони її захищають від батька, хоча батько ніякої загрози для доньки не становить; на теперішній час донька не проживає з матір`ю, яка відвезла дитину до діда та баби, проте вони не сприяють її вихованню, фізичному, духовному та моральному розвитку, крім дистанційного навчання у школі дитина не відвідує жодних секцій та додаткових занять.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 апеляційну скаргу просила залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, зазначивши, що твердження позивача про чинення нею та її батьками перешкод у спілкуванні йому з дитиною не відповідають дійсності, не підтверджені належними та допустимим доказами; запропонований позивачем спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею, зокрема, перебування дитини у батька у весь період другої половини канікул та у святкові дні без обмеження часу не відповідає інтересам дитини, оскільки фактичне місце проживання позивача невідоме, відомості про це в позові і в доданих до нього документах відсутні, а також позивачем не зазначено у позові, за якою саме адресою він має намір брати дитину на ночівлю. 
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, пославшись на те, що твердження позивача про чинення ними 09 грудня 2020 року перешкод у спілкуванні із дитиною не відповідає дійсності. Вказують, що визначений позивачем графік спілкування з дитиною буде шкодити її здоров`ю та інтересам, а встановлений судом графік зустрічей відповідає висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 18 жовтня 2021 року.
Справа перебувала в провадженні судді Князюка О.В.
На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 28 вересня 2023 року суддя Князюк О.В. звільнений з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Із наведених підстав справу передано до провадження судді Назарової М.В., судді учасники колегії: Заїкін А.П.,Погорєлова С.О. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2023).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2024 вилучено суддів учасників колегії Заїкіна А.П., Погорєлову С.О., нові судді: Лозко Ю.П., Кострицький В.В.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2024 вилучено суддів учасників колегії Лозко Ю.П., Кострицького В.В. у зв`язку із перебуванням у відпустці, нові судді: Карташов О.Ю., Стахова Н.В.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їх представник адвокат Форманюк О.М. доводи скарги не визнала із раніше наведених у відзивах підстав.
Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4 , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, вказане відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині відмовлених позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03 березня 2012 між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 237 (т. 1, а.с. 17).
В період шлюбу у сторін народилася донька – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 16 грудня 2013 року складено відповідний актовий запис № 12070, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видано 16 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (т. 1, а.с. 16).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 26 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 18-21).
На підставі заяви позивача від 09 листопада 2020 року органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради було видано розпорядження № 700 р про визначення способів участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_7 , 2013 року народження, у наступному запропонованому порядку: перший та третій тиждень місяця з 18:00 п`ятниці до 15:00 неділі, враховуючи режим дня дитини, її зайнятість у позашкільних гуртках; щосереди з 17:00 до 19:30 (т. 1, а.с. 22).
В межах розглядуваної справи відповідачка ОСОБА_2 вважає, що інтересам дитини відповідав би інший, ніж запропонований позивачем у позовній заяві, графік зустрічей дитини з позивачем: кожні понеділок та середа з 17 години до 19 години 30 хвилин; кожна субота з 10 години до 20 години; у дні народження дитини і позивача та у святкові дні з 15 години до 20 години, оскільки саме такий регламент не порушуватиме режиму дня та навчання дитини, не відриватиме її від звичного для неї середовища та не заважатиме нормальному її існуванню.
Відповідачка вважає, що саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкування з ним у повній мірі відповідав би інтересам як батьків, так і дитини, а також був би достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.
Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування - Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-3/319вх від 18 жовтня 2021 року про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол засідання 30 листопада 2013 року № 15) вважає доцільним визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення спілкування, враховуючи режим дня дитини, та за попередньою домовленістю між батьками: - щопонеділка та щосереди з 17.00 год. до 19.30 год.; щосуботи з 10.00 год. до 20.00 год.; у дні народження дитини, батька та у святкові дні, з 15.00 год. до 20.00 год. (т. 2, а.с. 60-64).
Переглядаючи вказане судове рішення в наведеній частині за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).
Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 19 жовтня 2023 року у справі «Терещенко проти України», (заява № 35481/20), зазначив, що відповідні загальні принципи за статтею 8 Конвенції, які вимагають від національних органів влади встановлювати справедливий баланс між інтересами дитини та інтересами батьків і надавати особливого значення найкращим інтересам дитини під час вирішення спорів між батьками щодо доступу до дітей, узагальнені, серед інших джерел, в рішеннях у справах «Сахін проти Німеччини» [ВП] (Sahin v. Germany) [GC], заява № 30943/96, пункт 66, ЄСПЛ 2003VIII, і «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» [ВП] (Strand Lobben and Others v. Norway) [GC], заява № 37283/13, пункти 202-207,  від 10 вересня 2019 року. Суд уже встановлював порушення статті 8 Конвенції у справах, коли обмеження щодо періодичності та інших аспектів побачень заявників з їхніми дітьми були встановлені без належної оцінки всіх відповідних аспектів справи та відповідних інтересів (див., наприклад, рішення у справі «Cinta v Romania» («Чінта проти Румунії» (), заява № 3891/19, пункти 45-58, від 18 лютого 2020 року) (пункти 10, 11 рішення).
Отже, рівноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю відповідає її якнайкращим інтересам.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та про визначення порядку спілкування батька з дитиною, місцевий суд виходив із обставини справи, положень статей 141, 150, 157, 159 СК України, висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації, який вважав доцільним та таким, що відповідає в повній мірі інтересам дитини, визначений графік участі батька у вихованні дитини.
Суд відмовив в іншій частині позовних вимог, оскільки вважає висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації доцільним та таким, що відповідає в повній мірі інтересам дитини.
Позовні вимоги про зобов`язання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як діда та баби дитини не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною суд вважав необґрунтованими протягом розгляду справи.
З такими висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів, а помилкові доводи апеляційної скарги позивача правильних висновків суду не спростовують.
У справі, що переглядається суд установив, що позивач любить свого доньку, бажає приймати участь у її житті, вихованні та матеріальному забезпеченні, в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо негативної характеристики позивача, а тому судом ухвалене рішення з урахуванням саме таких обставин і зроблено відповідний висновок про те, що батько має право на спілкування з дитиною, однак це не повинно заважати нормальному розвитку дитини. Тому слід створити умови для одночасного спілкування з дитиною обох батьків. Такий порядок буде відповідати інтересам сторін та дитини у першу чергу.
Суд також не вбачав підстав для відступлення від висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації, вважає, що висновок відповідає інтересам дитини та підтверджує ті факти, що встановлені судом. Однак, вважає, що дане спілкування потрібно здійснювати в присутності матері – ОСОБА_2 .
Доводами апеляційної скарги в оскаржуваній частині є те, що судом не надано оцінки фактичним обставинам справи щодо чинення перешкод у спілкуванні з донькою з боку відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які мали місце 09 грудня 2020 року під час його зустрічі з дитиною, узгодженою з матір`ю.
Вказане не спростовує правильність висновків суду щодо необґрунтованості позову в цій частині, оскільки, як встановлено по справі, дитина постійно проживає із матір`ю, а баба та дід допомагають своїй доньці у вихованні та догляді за дитиною, не є її опікунами, і рішення суду про визначення порядку спілкування батька з дитиною перш за все спрямоване до відповідачки ОСОБА_2 як матері дитини, з якою та проживає і законним представником якої вона є.
Обставини того, що дитина проживає із матір`ю, позивачем не спростовані.
Предметом розглядуваної справи є саме визначення способу спілкування батька з дитиною та участі батька у її вихованні з урахуванням першочергово інтересів самої дитини.
Визначений судом спосіб спілкування дитини та батька відповідає інтересам дитини, і довід апеляційної скарги, що судом не досліджено та не враховано додані до позову відеозаписи, на яких зафіксовано як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фізично закривали та відштовхували позивача від доньки та тим самим перешкоджали словесному та візуальному контакту із дитиною, суд вірно не прийняв до уваги, оскільки ухвалюючи рішення у справі в межах предмету доказування по справі, місцевий суд виходив із балансу інтересів дитини. 
Судом не було встановлено випадків порушення зв`язків дитини з батьком, на які посилається відповідач та якохось дій відповідачів ОСОБА_8 (діда та баби), які б мали на меті відчуження батька, як одного з батьків, який не проживає з дитиною, від дитини.
Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійснені бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Однак, предметом спору, що розглядається не є вирішення порядку участі баби та діда у вихованні дитини відповідно до ч. 1 ст. 263 Сімейного кодексу, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною не ґрунтуються на вимогах закону.
Помилкове посилання суду на невідповідність позовних вимог ОСОБА_1 приписам ч. 1 ст. 257 СК України не спростовує правильність висновків суду в цілому у відмоленій частині позовних вимог про необґрунтованість таких вимог.
З огляду на викладене колегія суддів дішла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди батька із ухваленим у справі судовим рішенням.
Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Суд першої інстанції дав належну оцінку аргументам позивача, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення порядку спілкування батька з дитиною, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 17 травня 2024 року.

Головуючий                                      М.В. Назарова

Судді:                                                              О.Ю. Карташов

                                                               Н.В. Стахова