ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 607/8309/23
провадження № 61-16432св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,              Коротуна В. М.,               
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Держава Україна в особі Державної податкової служби України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в складі судді Позняка В. М. від 16 червня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду в складі колегії судді: Храпак Н.М., Гірського Б. О.,                Костів О. З. від 10 жовтня 2023 року
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до держави України в особі Державної податкової служби України про відшкодування моральної шкоди, в розмірі 700 000 гривень.
В обґрунтування позову посилається на те, що на його адресу надійшов з податкової інспекції неякісний та нечитабельний документ, текст якого не міг розібрати, оскільки у нього ослаблений зір. У зв`язку з цим звернувся до органів податкової інспекції зі скаргою, в якій вимагав надіслати на його адресу якісний примірник документу крупним читабельним шрифтом, а також дати детальні роз`яснення щодо змісту даного документу, у відповідь на який отримав листа з ГУ ДПС у Тернопільській області від 02 лютого 2023 року, до якого було долучено нечитабельну копію податкового повідомлення-рішення від 21 вересня 2022 року. Зі змісту вказаного листа вбачається, що йому було нараховано земельний податок в сумі 1837,92 грн. за земельну частку (пай). Вказує, що уже кілька років межові знаки в натурі на місцевості на земельній ділянці (паю) розміром 2,11 га, не встановлені, чим йому чиняться перешкоди у використанні земельної ділянки, оскільки не може приступити до її використання. Попри це, держава вимагає від нього сплати податку. У зв`язку з цим він звернувся до відповідача ГУ ДПС у Тернопільській області із вимогою припинити вимагання грошових коштів в сумі 1 837,92 грн. за земельну частку (пай), розміром 2,11 га. Однак, йому прийшла відписка начальника Чортківського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління та оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Тернопільській області від 01 березня 2023 року. У зв`язку з цим він звернувся до ГУ ДПС у Тернопільській області із заявою від 09 березня 2023 року, у якій вимагав негайно, за участі представників Управління ДПС у Тернопільській області, поліції, прокуратури, ГУ Держгеокадастру в Тернопільській області, Чортківської військової адміністрації виїхати на місцевість за місцем розташування земельної ділянки, розміром 2,11 га, щоб задокументувати юридичний факт відсутності межових знаків, у відповідь на яку йому надійшов з ГУ ДПС у Тернопільській області лист від 21 березня 2023 року, зі змісту якого вбачається, що його звернення не було вирішено по суті, юридичний факт відсутності межових знаків не був задокументований, порушення законності не були усунуті, з посиланням на те, що ПК України не містить норм податкового регулювання в частині встановлення факту наявності/відсутності межових знаків. Вказує, що вирішення порушеного в його зверненні від 09 березня 2023 року питання не належало до компетенції ГУ ДПС у Тернопільській області, тому в силу вимог статті 7 Закону України "Про звернення громадян", в термін не більше п`яти днів повинно було бути надіслано за належністю відповідному органу чи посадовій особі, чого не було зроблено. Вказаною бездіяльністю йому завдана моральна шкода, яку оцінює в розмірі 700 000 грн., та яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до держави України в особі Державної податкової служби України про відшкодування шкоди - відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що жодних доказів на підтвердження завдання моральної шкоди Головним управлінням ДПС у Тернопільській області позивачем не надано.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від                         16 червня 2023 року залишено без змін.
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, зазначив про те, що позивачем не доведено, що внаслідок дій чи бездіяльності посадових осіб Головного управління ДПС у Тернопільській області ДПС України йому завдано моральної шкоди. Сам факт незгоди позивача з відповіддю відповідача на його заяву не є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
ОСОБА_2 15 листопада 2023 року звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року в справі № 585/724/19, від 29 червня 2022 року в справі № 554/2715/21, від 12 квітня 2023 року в справі № 174/207/22, від 07 червня 2023 року в справі № 335/8532/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзивів на касаційну скаргу
У лютому 2024 року ДПС України подала відзиви на касаційну скаргу   ОСОБА_2 , у яких просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначала, що податковий орган не може бути уповноваженим представником позивача в цивільному процесі, адже відповідно до частини другої статті 19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Узагальнені доводи відповіді на відзив
У лютому 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відповідь на відзив ДПС України, у якій просить позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2024 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу                              № 607/8309/23 з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 01 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області зі скаргою, в якій просив негайно надіслати на його адресу якісний примірник документу крупним читабельним шрифтом, щоб він міг ознайомитися з його змістом, а також дати детальні роз`яснення щодо змісту даного документу, який йому попередньо було надіслано Головним управлінням ДПС у Тернопільській області.
02 лютого 2023 року Чортківським відділом податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок Управління податкового оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Тернопільській області у відповідь на заяву від 01 лютого 2023 року повідомило ОСОБА_1 про те, що йому повторно надсилається податкове повідомлення-рішення від 21 вересня 2022 року встановленого зразка, у якому йому нараховано земельний податок в сумі 1837,92 грн. за земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельна частка (пай) 2,11 га, з роз`ясненням щодо підстав такого нарахування.
09 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області із заявою, у якій просив негайно виїхати на місцевість за місцем розташування земельної ділянки розміром 2,11 га, за участі представників Управління Державної податкової служби у Тернопільській області, поліції, прокуратури, представників Чортківської військової адміністрації, для того, щоб задокументувати юридичний факт відсутності межових знаків.
Листом № 3811/6/19-00-24-02-05 від 21 березня 2023 року ОСОБА_1 надано відповідь на його заяву від 09 березня 2023 року, у якому зазначено, що відповідно до ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Згідно із частини третьої статті 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Такими органами місцевого самоврядування, до повноважень яких належить вирішення земельних суперечок, визначені виконавчі органи сільських, селищних, міських рад (пункт 5 частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Також зазначено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Водночас зазначено, що ПК України не містить норм податкового регулювання в частині встановлення факту наявності/відсутності межових знаків. Роз`яснено, що у разі незгоди з наданою відповіддю, заявник може оскаржити її в порядку, визначеному статтею 16 Закону України «Про звернення громадян».
2.Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною другою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі в наслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
В той же час статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їх дій. Сферою застосування зазначеної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.
Сам обов`язок доведення наявності шкоди у справах за позовами до органів державної влади (органів місцевого самоврядування), наявність протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).
Судами встановлено, що позивач звернувся із запитами до органів державної влади щодо питань оподаткування, в тому числі щодо  своєї незгоди із нарахуванням земельного податку, отримав відповіді із дотриманням строків, встановлених законом, проте не згоден із змістом відповідей, діями органу, який надавав відповідь.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, врахувавши вищевказані норми права, встановивши обставини справи, від яких залежить її правильне вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги  ОСОБА_1   задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій та стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без  змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від    10 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                М. Є. Червинська
 
                                                                                                         Є. В. Коротенко
 
                                                                                                          В. М. Коротун