Номер провадження: 22-ц/813/3683/24 
Справа № 947/23075/22
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачі – Одеська міська рада, 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м,Одеси від 28 листопада 2023 року у складі судді Калініченко Л.В., 
встановив:
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Одеської міської ради, у якій просила суд визнати за нею право власності на частину квартири розміром 20,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позову, представник позивачки посилається на те, що 14 травня 2020 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 згідно до договору купівлі-продажу від 14.05.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пенчевим К.Л., реєстр. №1-421. У відповідності до п. 1 цього Договору, квартира складається в цілому з однієї житлової кімнати та приміщень загальною площею 36,7 кв.м, у тому числі житлової - 20,0 кв.м.
Представник вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю «АРХБУД ІНЖИНІРИНГ» було проведено технічну інвентаризацію квартири, внаслідок чого було встановлено, що загальна площа квартири збільшилась, у зв`язку з чим слід вважати загальну площу квартири 57,1 кв.м., житлову площу - 19,8 кв.м., тобто, загальна площа квартири збільшилась на 20,4 кв.м.
Також, у цій довідці зазначено, що згідно «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року №582/5773 не є самочинним та не потребує введення об`єкта в експлуатацію.
У зв`язку з чим, 20.12.2021 року на підставі проведеної технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт та внесені відповідні відомості до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, що підтверджується Витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 22.12.2021 р., № ТІ01:4543-2550-8027-3710.
На підставі встановлених обставин, зміни про площу квартири були внесені до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Разом з тим, як стверджує представник, право власності ОСОБА_1 на збільшену площу квартири у розмірі 20,4 кв.м. оспорюється та не визнається Одеською міською радою, яка звернулася з позовом до Київського районного суду м. Одеси з вимогою про усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення, справа №947/37558/21.
Вказані обставини зумовили звернення позивачки до суду з даним позовом.
Рішенням Київського районного суду м,Одеси від 28 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено: визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, площею 20,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, Одеська міська рада подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення  Київського районного суду м,Одеси від 28 листопада 2023 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, стягнути сплачений судовий збір на користь ОМР. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють правовий режим самочинного будівництва. Зокрема суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення не застосував положення ч.2,3 ст. 376 ЦК України, не вказав, з яких підстав такі норми не застосовано до спірних правовідносин. Суд першої інстанції не встановив наявність ознак самочинного будівництва, що стало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення. Також судом не застосовано у сукупності ч.1,2 ст. 328 ЦК України. 
ОМР зазначає, що ОСОБА_1 , як замовником будівництва не отримано у встановленому законом порядку дозвільних документів на проведення будівельних робіт, пов`язаних з реконструкцією квартири зі зміною геометричних розмірів фундаментів у плані шляхом будівництва прибудови. Крім того, ОМР не передавала у власність чи користування ОСОБА_1 земельну ділянку. Оскільки ОМР не надавала ОСОБА_1 дозволу на будівництво даної прибудови, то це свідчить про порушення прав ОМР, а також неможливість визнання права власності на самочинне будівництво за ОСОБА_1 .
Також у доводах апеляційної скарги, ОМР посилається на те, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин положення ст.ст. 34, 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», які встановлюють імперативний припис щодо можливості виконувати будівельні роботи тільки після набуття прав на земельну ділянку. Судом взагалі не досліджувалися обставини передачі у власність або в постійне користування вищевказаної земельної ділянки, що спричинило незастосування норм матеріального права, які регулюють набуття у власність земельних ділянок комунальної власності, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення по суті спору. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОМР залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року без змін, оскільки воно є законним, обґрунтованим та винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
В судове засідання, призначене на 16.05.2024 з`явився: представник апелянта ОМР – Бутрик А.О. та представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 . 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, пояснення представників сторін, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.        
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Судовим розглядом справи встановлено, що 14 травня 2020 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з однієї сторони як продавцями, та ОСОБА_1 , з другої сторони як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу від 14.05.2020 року, посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчевим К.Л., зареєстрований в реєстрі за №1-421, за умовами якого ОСОБА_1 , придбала нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 . 
На підставі зазначеного договору, державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчевим К.Л., як суб`єктом державної реєстрації прав, було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером №52224410 від 14.05.2020 року, на підставі якого за  ОСОБА_1 , зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , номер запису про право власності №36484942, відносно об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером №1889959451101.
Також судом встановлено, що 29.07.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «АРХБУД ІНЖИНІРИНГ» (44374889) було проведено технічну інвентаризацію квартири АДРЕСА_3 , за наслідком чого встановлено, що загальна площа квартири становить 57,1 кв.м., житлова 19,8 кв.м., що підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 22.12.2021 року, № ТІ01:4543-2550-8027-3710.
У відповідності до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «АРХБУД ІНЖИНІРИНГ», останнім зафіксовано, що  ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2020 року за р.№1-421, під час технічної інвентаризації якої 22.12.2021 року було встановлено, що загальна площа квартири збільшилась, що згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за №127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №582/5773 (із змінами та доповненнями) не є самочинним та не потребує введення об`єкта в експлуатацію, тому слід вважати загальну площу квартири 57,1 кв.м., житлову площу 19,8 кв.м.
23.12.2021 року  ОСОБА_1 звернулась до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області з заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, на підставі чого, державним реєстратором Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козловим Ю.В., з урахуванням проведеної технічної інвентаризації, що оформлено технічним паспортом №ТІ01:4543-2550-8027-3710, виданого 22.12.2021 року ЄДЕССБ, та довідки ТОВ «АРХБУД ІНЖИНІРИНГ», винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №62622541 від 28.12.2021 року, на підставі якого до розділу щодо нерухомого майна за реєстраційним номером №1889959451101 внесено зміни та зареєстровано за  ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 . 
Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 , з урахуванням збільшеної площі на 20,4 кв.м. було зареєстровано за  ОСОБА_1  на підставі рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козлова Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №62622541 від 28.12.2021 року, тому з урахуванням збільшеної площі на 20,4 кв.м., наразі є визнаним і підтвердженим факт набуття позивачем права власності на це майно, у зв`язку із чим порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання права власності на це майно.
Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Власність зобов`язує.
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з положеннями статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Апеляційним розглядом справи встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2020 року № 1-421, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси Пенчевим К.Л., набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ: 1889959451101, номер запису: 36484942). 
Того ж дня, державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси Пенчевим К.Л. прийнято рішення за індексним номером: 52224410 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вищевказану квартиру.
Як вбачається з інформаційних даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, загальна площа вказаної квартири становить 36,7 кв.м., житлова площа 20,0 кв.м.
Листом № 4036-02/544 від 22.09.2021 року Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надало копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 . Відповідно до технічної характеристики об`єкту та плану квартири дана квартира не обладнана балконом (терасою) та/чи лоджією. 
Згідно з листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 20.11.2020 року № 01-15/169ф УДАБК ОМР із залученням представників Київської районної адміністрації Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, 17.11.2020 року здійснено комісійне обстеження об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого зафіксовано, що власником квартири АДРЕСА_5 проведено будівельні роботи з будівництва прибудови до квартири на першому поверсі, орієнтовною площею 24,0 кв.м. з безпосереднім виходом на прибудинкову територію.
Отже, з вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_1 проведено будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1 , а саме самочинно збудовано прибудову до вищевказаної квартири АДРЕСА_3 , на земельній ділянці комунальної власності саме після набуття права власності на квартиру загальною площею 36,7 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси Пенчевим К.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1-421.
При цьому, площа квартири, відповідно до договору купівлі-продажу від 14.05.2020 року № 1-421 на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 - становила 36,7 кв.м., проте, 23.12.2021 року державним реєстратором Василівської сільської ради Болградського району Одеської області на підставі рішення від 28.12.2021 року №62622541 внесено зміни до розділу, а саме: «загальна площа (кв.м): 36,7, житлова площа (кв.м): 20 змінено на загальна площа (кв.м): 57,1, житлова площа (кв.м): 19,8».
Матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду 05.10.2022 із вказаним позовом, ОСОБА_1 просила визнати право власності на квартиру вже з збільшеною площею за вищевказаною адресою.
При цьому з технічного паспорту, наданого Позивачкою разом з позовною заявою, виготовленого ТОВ «Одеське бюро технічної , інвентаризації» від 20.12.2021 року № 764/21, вбачається наявність коридору площею 20,9 кв.м., якого не існувало при проведені попередньої технічної інвентаризації та загальна площа об`єкту нерухомого майна наразі становить 57,1 кв.м. (Том І: а.с. 17-19).
Відтак, вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності не підлягають задоволенню, оскільки остання мала намір в судовому порядку визнати право власності на самочинно збудований об`єкт, однак, рішення суду не може за своїм змістом та суттю підміняти рішення інших органів влади, уповноважених на видачу дозвільних документів та прийняття об`єктів нерухомого майна в експлуатацію.
Окрім того, апеляційний суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда або інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони: 1) збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) чи з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
При цьому, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі № 6-130цс від 04.12.2013 року, а також Верховного Суду, викладеною постанові від 21.02.2018 року у справі № 752/8153/14-ц, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.
Матеріалами справи встановлено, що заперечуючи проти позову, ОМР подала до суду відзив, у якому зазначала, що ОСОБА_5 , як замовником будівництва, не отримано у встановленому законом порядку дозвільних документів на проведення будівельних робіт, пов`язаних з реконструкцією квартири зі зміною геометричних розмірів фундаментів у плані шляхом будівництва прибудови.
Крім того, Одеська міська рада не передавала у власність чи користування ОСОБА_1 земельну ділянку.
Так, відповідно до Листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 18.12.2020 року № 01-18/1671-06, в якому зазначено, що відповідно до Акту огляду земельної ділянки від 15.12.2020 року, складеного спеціалістами Відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням земельного законодавства Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, за результатами огляду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 встановлено, що до квартири АДРЕСА_5 за вказаною адресою здійснено прибудову та встановлено металевий сітчастий паркан на прибудинковій території, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. В результаті будівництва зайнято земельну ділянку орієнтовною площею 24 кв.м. У зв`язку зі встановленням паркану додатково зайнято земельну ділянку орієнтовною площею 26 кв.м. Рішень стосовно передачі у власність або користування земельної ділянки орієнтовною площею 50 кв.м. Одеською міською радою не приймалось, що є порушенням вимог п. б ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України.
З листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській від 05.01.2021 року №2/112-21, згідно з Книгами реєстрації державних на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників актів, примірників договорів оренди землі станом на 31.12.2012 року у Відділі відсутня інформація щодо реєстрації права власності (користування) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із ст. 124-126 ЗК України обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів свідчить про самовільне земельної ділянки.
Таким чином, відповідно до наведених вимог закону обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку та державної реєстрації майнового права на неї, а відсутність у цієї особи таких документів, свідчить про самовільне зайняття вказаної земельної ділянки.
Отже судом встановлено, що у  ОСОБА_1  відсутні документи, які посвідчують право власності або користування даною земельною ділянкою. Так, у результаті будівництва прибудови та встановлення металевого сітчастого паркану ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну ділянку територіальної громади м. Одеси орієнтовною площею 50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ., що грубо порушує права територіальної громади м.Одеси.
Більш того, як вбачається з матеріалів справи, наразі в провадженні Київського районного суду м.Одеси перебуває цивільна справа №947/37558/21 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, з вимогою звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 , шляхом знесення самочинно зведеної прибудови до квартири АДРЕСА_5 та самовільно встановленого металевого сітчастого паркану.
Таким чином, судом першої інстанції взагалі не досліджувались обставини передачі у власність або в постійне користування вищевказаної земельної ділянки, що спричинило незастосування норм матеріального права, які регулюють набуття у власність земельних ділянок комунальної власності, не досліджувались обставини будівництва спірної прибудови, не враховано те, що державна реєстрація права власності не є неспростовною презумпцією відсутності порушень містобудівного законодавства та, як наслідок відсутності ознак самочинного будівництва, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення по суті спору.
У зв`язку з встановленими обставинами у справі, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пп. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції , - у випадку скасування або зміни судового рішення та вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апелянтом ОМР сплачено судовий збір в сумі 4965,15 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №941 від 13.12.2023. 
Тому, з урахуванням наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга ОМР підлягає задоволено, а рішення Київського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2023 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , тому судовий збір за подання апеляційної скарги повністю стягується з позивачки ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити. 
Рішення Київського районного суду м,Одеси від 28 листопада 2023 року скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради судові витрати в розмірі 4965 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень, 15 копійок.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 07.06.2024

Головуючий                                                         Є.С. Сєвєрова 

Судді:                                                 Л.М. Вадовська 

О.С. Комлева