ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4450/24 Справа № 185/12082/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Космачевської Т.В., Новікової Г.В.,
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів (суддя першої інстанції ОСОБА_5 , повний текст рішення складено 30 січня 2024 року),

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2023 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до  ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року на користь відповідачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів задоволено.
Зменшено розмір аліментів, які були стягнуті рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 частини до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду та до досягнення дитиною повноліття.
Із вказаним рішенням суду не погодилась відповідачка ОСОБА_1 та через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного дослідження матеріалів справи.
Скарга мотивована тим, що позивач не довів належними доказами погіршення свого майнового стану. Позивач має великі доходи та може забезпечити себе, спільну доньку та цивільну дружину.
Зазначає, що факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та сам по собі не свідчить про погіршення матеріального стану.
Вказує, на те, що встановлені позивачу діагнози не є свідченням того, що позивач почав нести додаткові витрати чи наведена обставина вплинула на його можливість працювати та отримувати дохід.
Представник ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , просив рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи у судове засідання
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 22 жовтня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року.
Від шлюбу у сторін є син – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на даний час проживає з відповідачкою.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року стягнуто аліменти з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця села Дустлік Берунійського району Каракалпакія, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Відповідно до акту №318 проживання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .
Відповідно до довідки про доходи, яка видана ОСОБА_3 25.10.2023 року, загальна сума доходу за період з 01.08.2023 по 31.10.2023 за винятком аліментів становить 281877 грн. 19 коп.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 31.05.2023 року №700, у ОСОБА_3 виявлено хронічний вірусний гепатит В без дельта агента, важкий хвилеподібний перебіг. Захворювання пов`язане із військовою службою.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 11.04.2023 року №3684, яка видана ОСОБА_3 , позивачу встановлено діагноз: вегетативна дисфункція нервової системи у вигляді цефалгічного, вестибуло-атактичного синдромів з помірним порушенням функції. Остеохондроз грудного та поперекового відділів хребта, протрузії міжхребцевих дисків Th5-Th6, Th10-Th11, кила диску L4-L5 з незначним порушенням функції. Викривлення перетинки носу з порушенням функції зовнішнього дихання. Вазомоторний риніт. Вертеброгенна люмбалгія з незначним порушенням функції. Розбіжна косоокість лівого ока центрального генезу. Характер зору бінокулярний.
Позивач неодноразово звертався до лікарів, що підтверджують копії виписок із медичної картки хворого.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стан здоров`я ОСОБА_3 погіршився, він хворіє на ряд хронічних захворювань і несе витрати на лікування, що підтверджується довідками військо-лікарської комісії, виписками з медичної картки хворого ОСОБА_3 .
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі№ 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, та у наслідок отримання поранення погіршилось здоров`я .
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, стану здоров`я так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що після ухвалення 14 серпня 2018 року судового рішення про стягненняз позивача аліментів на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сімейний стан, матеріальне становище та стан здоров`я позивача змінилося.
Також слід зазначити, що народженння у позивача від цивільного шлюбу другої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на підставі положень статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів.
Колегія суддів зазначає, що вищевказана обставина відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22).
Також стан здоров`я ОСОБА_3 погіршився, у зв`язку із призовом за мобілізацією у лютому 2022 року у лавах ЗСУ, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а сам: довідками ВЛК, виписками із медичних карти амбулаторного хворого, виписного епікризу, виписики з медичної карти стаціонарного хворого № 1527, № 3294 та консультаціями відповідних спеціалістів ( а.с.15-25).
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 31.05.2023 року №700, у ОСОБА_3 виявлено хронічний вірусний гепатит В без дельта агента, важкий хвилеподібний перебіг. Захворювання пов`язане із військовою службою.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 11.04.2023 року №3684, яка видана ОСОБА_3 , позивачу встановлено діагноз: вегетативна дисфункція нервової системи у вигляді цефалгічного, вестибуло-атактичного синдромів з помірним порушенням функції. Остеохондроз грудного та поперекового відділів хребта, протрузії міжхребцевих дисків Th5-Th6, Th10-Th11, кила диску L4-L5 з незначним порушенням функції. Викривлення перетинки носу з порушенням функції зовнішнього дихання. Вазомоторний риніт. Вертеброгенна люмбалгія з незначним порушенням функції. Розбіжна косоокість лівого ока центрального генезу. Характер зору бінокулярний.
У даній справі правильно встановлено наявність підстав для зміни розміру аліментів: зміна матеріального та сімейного стану, а також погіршення здоров`я.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                                О. В. Халаджи
                                                                               
                                                                               Т.В. Космачевська                                                                                        
Г.В. Новікова

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2024 року.

Головуючи суддя                                                                О. В. Халаджи