У х в а л а
30 квітня 2024 року
м. Київ
Справа № 334/5244/23
Провадження № 61-1532ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позивач), інтереси якого представляє адвокат Валько Віталій Сергійович (далі - адвокат), 
на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 4 жовтня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 грудня 2023 року
у справі за позовом позивача до ОСОБА_2 (далі - відповідачка) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району - про забезпечення повернення малолітньої дитини до Французької Республіки і
в с т а н о в и в:
1.           У червні 2023 року позивача, який є громадянином Французької Республіки і в інтересах якого діяв представник сектору судової роботи та міжнародної правової допомоги у Запорізькій області управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Проценко Ю. В. на підставі довіреності Міністерства юстиції України від 2 червня 2023 року, звернувся до суду з позовом, у якому просив:
-                  визнати незаконним переміщення та подальше утримання відповідачкою на території України малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - дитина);
-                  зобов`язати відповідачку повернути дитину до місця постійного проживання у АДРЕСА_1 ) протягом десяти днів з дати отримання повного тексту судового рішення;
-                  якщо відповідачка відмовиться повертати дитину, відібрати дитину і передати батькові-позивачеві для забезпечення повернення дитини до Французької Республіки;
-                  витрати, пов`язані з поверненням дитини до Французької Республіки, покласти на позивача;
-                  ухвалити рішення у справі протягом шести тижнів з дати отримання позовної заяви;
-                  допустити негайне виконання рішення суду в частині повернення дитини до Французької Республіки. 
2.           Обґрунтував позов так: 
-                  відповідачка одноосібно, порушуючи батьківські права позивача, прийняла рішення про зміну дитиною держави її постійного місця проживання;
-                  переховуючи дитину та не повертаючи її до постійного місця проживання у Французькій Республіці, відповідачка порушує права дитини та позивача, зокрема право дитини на належне батьківське виховання та право позивача на визначення місця проживання дитини;
-                  відповідачка незаконне перемістила дитину й утримує її на території України, що підпадає під дію Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, укладеної 25 жовтня 1980 року в місті Гаазі (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася згідно із Законом України від 11 січня 2006 року № 3303-ІV. Є всі умови, визначені у статтях 3, 4, 35 Конвенції, за яких держава, на території якої утримується дитина, зобов`язана повернути останню до держави її постійного проживання.
3.           4 жовтня 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя ухвалив рішення, згідно з яким у задоволенні позову відмовив. Мотивував так:
-                  повернення дитини до Французької Республіки може негативно вплинути на її психоемоційний стан, що не відповідає найкращим інтересам дитини;
-                  суд урахував: психологічні характеристики психоемоційного стану дитини, які однозначно констатують її прихильність до матері; стійкість соціальних зв`язків дитини з матір`ю; рекомендації органу опіки та піклування щодо несприятливих наслідків для дитини у разі зміни її соціального становища; вік дитини; її тривалу адаптацію у новому середовищі; наявність у дитини в Україні належних умов проживання та догляду.
4.           20 грудня 2023 року Запорізький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції залишив без змін. Навів аналогічні до останнього мотиви.
5.           28 січня 2024 року адвокат в інтересах позивача сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 3320/0/220-24 від 29 січня 2024 року), у якій просить скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.
6.           19 лютого 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення цієї ухвали. Позивач (особисто або через адвоката) мав: зазначити власні номери засобів зв`язку; вказати дату отримання копії постанови суду апеляційної інстанції та надати докази на підтвердження цього (якщо такі докази у нього є); додати до касаційної скарги докази надсилання з урахуванням положень абзацу другого частини сьомої статті 43 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) копій цієї скарги разом із доданим до неї ордером іншим учасникам справи, якими є відповідачка та залучена до участі у справі згідно з ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 18 серпня 2023 року третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. 
7.           7 березня 2024 року адвокат в інтересах позивача сформував у системі «Електронний суд» (вх. № 8129/0/220-24 від 8 березня 2024 року) заяву на виконання ухвали суду, у якій вказав номер телефону позивача, дату отримання адвокатом через електронний кабінет оскарженої постанови суду апеляційної інстанції (13 січня 2024 року). До заяви додав знімок екрану в електронному кабінеті з системи «Електронний суд», який це підтверджує, а також докази відправлення поштою копій касаційної скарги та заяви про усунення недоліків разом із доданими до них матеріалами учасникам справи.
8.           Касаційну скаргу обґрунтував так:
-                  жодного підтвердження домашнього насилля з боку позивача до відповідачки у матеріалах справи немає, крім показань свідків, які слід оцінювати критично з огляду на їхні родинні зв`язки з відповідачкою;
-                  документи, які надала відповідачка, не є доказами неналежної батьківської поведінки позивача;
-                  справу треба було розглядати на підставі приписів Конвенції - не про визначення місця проживання дитини, а про зобов`язання повернути її до Французької Республіки;
-                  минуло менше одного року з дати незаконного переміщення дитини, тому слід було застосувати приписи статті 12 Конвенції щодо видання розпорядження про негайне повернення дитини;
-                  суд першої інстанції, як і апеляційний суд, проігнорували рішення суду загальної юрисдикції міста Ліон (судової палати № 2) від 31 серпня 2023 року, нотаріально засвідчений переклад якого є у матеріалах справи. Згідно з цим рішенням суд визнав підсудність спору французькому суду, надав позивачеві виключні повноваження на реалізацію батьківських прав щодо дитини, встановив постійне місце її проживання за місцем проживання батька. Це рішення суд ухвалив виключно в інтересах дитини, а не її батьків;
-                  суд першої інстанції не взяв до уваги введення воєнного стану в Україні, до якої насильницьким шляхом була перевезена дитина. Існує ризик для життя та здоров`я дитини у Запоріжжі, де є постійна небезпека ворожих обстрілів ракетами, від влучання яких у будинки вже неодноразово гинули люди. Жодних заходів для забезпечення безпеки дитини у таких умовах відповідачка вжити не може і свідомо допускає ризик настання негативних наслідків;
-                  орган опіки та піклування дав рекомендації лише на підставі слів матері та за наявності необхідних умов для проживання дитини. Такі рекомендації не стосуються предмету спору;
-                  місце постійного проживання дитини є визначальним для відновлення статус-кво, бо незаконне переміщення чи утримання дитини порушує як її права й інтереси, так і право батька на піклування про дитину, без згоди якого відбулась зміна її місця проживання;
-                  висновки суду першої інстанції про наявність серйозного ризику того, що повернення дитини до Французької Республіки створить загрозу завдання дитині фізичної або психічної шкоди, є припущенням. Відповідачка не надала докази такого ризику чи того, що внаслідок повернення дитина потрапить у нестерпні умови;
-                  апеляційний суд виснував, що дитина прижилася у новому середовищі і що її повернення загрожує завданням їй психічної шкоди. Такі висновки суду не підтверджені доказами. Ніхто не досліджував справжній сімейний стан дитини, ніхто з нею не спілкувався і не перевіряв її психічне ставлення до нових умов проживання. Також не є підтвердженим посилання на відвідування дитиною дитячих закладів. Є лише документ про зарахування її до садочку, хоча усі дитячі садочки в місті Запоріжжі в умовах воєнного стану працюють лише дистанційно;
-                  суди попередніх інстанцій не зробили висновку, чи законно відповідачка перемістила дитину з Французької Республіки до України;
-                  суди першої й апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року у справі № 755/12339/17 (провадження № 61-32770св18), від 24 жовтня 2018 року у справі № 487/545/17-ц (провадження № 61-30823св18), від 24 жовтня 2018 року у справі № 344/12248/16-ц (провадження № 61-12975св18), від 17 грудня 2018 року у справі № 461/4678/17 (провадження № 61-46304св18), від 27 лютого 2019 року у справі № 757/25106/16-ц (провадження № 61-49007св18), від 10 квітня 2019 року у справі № 757/51046/17-ц (провадження № 61-14573св18), від 20 вересня 2023 року у справі № 127/17880/22 (провадження № 61-8308св23), від 23 березня 2023 року у справі № 344/6604/21 (провадження № 61-13140св22), від 20 липня 2022 року у справі № 757/32690/20-ц (провадження № 61-1355св22), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 201/3664/17 (провадження № 61-19473св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 2-4237/12 (провадження № 61-18331св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 405/2584/17 (провадження № 61-37343св18), від 15 жовтня 2020 року у справі № 161/6458/19 (провадження № 61-23047св19), від 11 грудня 2019 року у справі № 361/5779/18 (провадження № 61-13858св19), від 11 грудня 2019 року у справі № 552/1759/19 (провадження № 61-18088св19), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року у справі № 234/17176/17 (провадження № 61-61св19), від 5 лютого 2020 року у справі № 521/16839/18 (провадження № 61-5573св19).
9.           Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).
10.        Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк (повне судове рішення складене 29 грудня 2023 року) і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.     Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 4 жовтня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 грудня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району - про забезпечення повернення малолітньої дитини до Французької Республіки.
2.     Витребувати з Ленінського районного суду міста Запоріжжя цивільну справу № 334/5244/23.
3.     Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	І. О. Дундар	
 	 	Є. В. Краснощоков