ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року	Львів	Справа № 140/30197/23 пров. № А/857/5683/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                               Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року (головуючий суддя Плахтій Н.Б., м.Луцьк) у справі №140/30197/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОПРІМ» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови, -
В С Т А Н О В И В:
22.09.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Волинської митниці, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості від 24.01.2023 №UA205140/2023/000024/1 та від 10.04.2023 №UA205140/2023/000198/2, карток відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.01.2023 №UA205140/2023/000149 та від 10.04.2023 №UA205140/2023/001242.
Позов обґрунтовує тим, що 02.07.2018 між ТОВ «БІОПРІМ», як покупцем, та компанією NHU EUROPE GmbH, Німеччина, як продавцем, укладено зовнішньоекономічний контракт №02-07\18, згідно з яким продавець продає, а покупець купує на умовах цього контракту товар згідно специфікацій. Пунктом 2.1. контракту передбачено що ціна товару вказана у специфікаціях до цього контракту. Згідно з пунктом 3.1. контракту, в редакції додаткової угоди №4 від 10.05.2022 до контракту №02-07\18 від 02.07.2018, умови оплати встановлені наступні: 100% - протягом 30 днів з дати відвантаження товару, якщо інше не передбачено у специфікації. Датою відвантаження товару вважається дата виписки СМR накладної. На виконання вказаного контракту продавцем було поставлено покупцю товари за специфікацією №73 від 03.01.2023. Вказує, що 23.01.2023 року позивачем для здійснення митного оформлення товарів, зокрема, товару №1 – Порошкоподібна форма вітаміну С та його похідних: VITAMIN C 99% Food Grade (Ascorbic Acid)/Вітамін С 99% Харчовий (Аскорбінова кислота), та товару №2 – Продукти, що використовуються для годівлі тварин: Essention Red 10% (Canthaxanthin 10% Feed Grade) у формі порошку, що надійшли на митну територію України за вищевказаним зовнішньоекономічним контрактом, до відділу митного оформлення №1 митного поста «Луцьк» Волинської митниці було подано електронну митну декларацію №23UA205140005113U3 та документи, передбачені нормами чинного Митного кодексу України (МК України). Заявлена митна вартість була визначена за основним методом по товару №1 - 42750,00 євро та по товару №2 – 17000,00 євро. За наслідком розгляду поданих документів відповідачем було направлено електронне повідомлення про необхідність в 10-ти денний термін надати додаткові документи. У відповідь на вказане повідомлення декларант 23.01.2023 подав пояснення щодо вартості товару та банківські документи, що стосувалися попередніх аналогічних поставок товару та підтверджували оплату вартості за раніше ввезені та оформлені Волинською митницею в режимі імпорту аналогічні товари. Подати інші документи, що запитувалися Волинською митницею, позивач не міг, оскільки ці документи у останнього відсутні. Крім того, 24.01.2023 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000024/1 щодо товарів №1 та №2. У зв`язку з цим позивачу відмовлено у митному оформленні митної декларації №23UA205140005113U3 від 23.01.2023, про що було 24.01.2023 надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2022/000149. Позивач не погодився з рішенням відповідача №UA205140/2023/000024/1 та з метою випуску товарів у вільний обіг здійснив декларування товару у відповідності до пункту 7 статті 55 МК України. Відповідачем було оформлено митну декларацію №23UA205140005582U5 від 24.01.2023, за якою товар випущено у вільний обіг. Вказує, що 10.04.2023 позивачем відповідно до п.8. ст.55 МК України та з метою отримання письмового рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасування рішення про коригування заявленої митної вартості було надіслано відповідачу додатково до поданих раніше документів копії платіжних доручень в іноземній валюті №233 від 02.02.2023, №235 від 14.02.2023, №238 від 22.02.2023 та №240 від 24.02.2023, якими підтверджено оплату товару за ціною, вказаною у специфікації №73 від 03.01.2023 та в інвойсі №607212 від 13.01.2023, що подавалися до митного оформлення разом з іншими товаросупровідними документами. Проте, листом від 24.04.2023 №7.3-15/4545 відповідач відмовив у скасуванні рішення №UA205140/2023/000024/1 у зв`язку з неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-4 ст.53 МК України. Також, позивач зазначає, що 25.01.2023 між ТОВ «БІОПРІМ» як покупцем та компанією Misma GmbH (ТОВ Місма), Німеччина, як продавцем укладено зовнішньоекономічний контракт №25-01/23, за яким продавець продає, а покупець купує на умовах цього контракту товар згідно специфікацій. Пунктом 2.1. контракту передбачено, що ціна товару вказана у специфікаціях до цього контракту. Згідно з пунктом 3.1. контракту умови оплати встановлені наступні: 100% - протягом 30 днів з дня інвойсу, якщо інше не передбачено в специфікації. Разом з тим, 07.04.2023 позивачем для здійснення митного оформлення товару №1 - Вітаміни та їх похідні: Niacinamide feed grade (Нікотинамід кормовий) у формі порошку - 7508 кг, товару №2 Порошкоподібна форма вітаміну Е: Biopromis Е 50%/Біопроміс Е 50%/ - 7000 кг, товару №3 Солі четвертинні, визначеного хімічного складу: Betaine EAST /Бетаїн Іст/ у формі порошку - 5000 кг, товару №4 Порошкоподібна форма вітаміну В5: D-Calcium Pantothenate (Vitamin B5)/антотенат Кальція (Вітамін В5) - 675 кг, що надійшли на митну територію України за вищевказаним зовнішньоекономічним контрактом №25-01/23 та згідно специфікації №4 від 29.03.2023, до відділу митного оформлення №1 митного поста «Луцьк» Волинської митниці подано електронну митну декларацію №23UA205140028116U5 та документи, передбачені нормами чинного МК України. Митну вартість у вказаній декларації визначено за основним методом по товару №1 - 30032,00 євро, по товару №2 – 56000,00 євро, по товару №3 – 9500,00 євро та по товару №4 – 11070,00 євро з врахуванням витрат на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України. За результатом розгляду поданих до митного оформлення документів відповідач надіслав електронне повідомлення, в якому запропоновано декларанту надати додаткові документи. На вимогу митниці декларант надав наявні в товариства додаткові документи, а саме: договір надання транспортно-експедиційних та митно-брокерських послуг №01/02/2023 від 01.02.2023, заявку на перевезення вантажу №4 від 01.04.2023. Подати інші документи, що запитувалися Волинською митницею, позивач не міг у зв`язку з їх відсутністю. Крім того, 10.04.2023 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000198/2 щодо товарів, заявлених у митній декларації №23UA205140028116U5 під №1, №2 та №4. У зв`язку з цим позивачу відмовлено у митному оформленні вказаної митної декларації, про що 10.04.2023 надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/001242. Позивач не погодився з рішенням №UA205140/2023/000198/2 та з метою випуску товарів у вільний обіг здійснив декларування товару у відповідності до п.7 статті 55 МК України. Відповідач 10.04.2023 оформив митну декларацію №23UA205140028641U0, за якою товар випущено у вільний обіг. Позивач вважає, що вищевказані рішення №№UA205140/2023/000024/1, UA205140/2023/000198/2 та картки відмови №№UA205140/2023/000149, UA205140/2023/001242 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості від 24.01.2023 №UA205140/2023/000024/1 та від 10.04.2023 №UA205140/2023/000198/2, картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.01.2023 №UA205140/2023/000149 та від 10.04.2023 №UA205140/2023/001242. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОПРІМ» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати в сумі 13588,80 грн (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім грн 80 коп).
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що під час перевірки документів, поданих декларантом позивача для підтвердження заявленої митної вартості товару, встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться по митним деклараціям №23UA205140005113U3 та №23UA205140028116U5 на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності. Апелянт вважає, що вказані розбіжності свідчили про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості. Таким чином, перевіркою наданих декларантом документів встановлені обставини, які дають обґрунтовані підстави вважати, що подані документи є неповними і такими, що не підтверджують правильність обчисленої митної вартості оцінюваних товарів. Вважає, що спірні рішення про коригування митної вартості товару є такими, що прийняті у повній відповідності до вимог чинного законодавства, положень МК України та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, а тому є законними та обґрунтованими. Крім того, апелянт вважає, що стягнені судом першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. є неспіврозмірним та завищеними. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
08.04.2024 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому, подані документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас, підтверджували числові значення митної вартості товару. Також, вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Крім того, 12.04.2024 представник позивача ОСОБА_1 звернулася до Восьмого апеляційного адміністративного суду із клопотанням про долучення доказів понесених судових витрат та просила долучити до матеріалів справи докази понесення позивачем витрат, пов`язаних з переглядом справи № 140/30197/23 в суді апеляційної інстанції, та врахувати їх при розподілі судових витрат у даній справі. Заявлена сума становить 6500,00 грн.
Також, 12.04.2024 представник відповідача звернувся в суд із клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та просить відмовити в задоволенні клопотання позивача.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
02.07.2018 між компанією NHU EUROPE GmbH, Німеччина (продавець) та ТзОВ «БІОПРІМ» (покупець) укладено контракт №02-07\18, згідно з пунктом 1.1 якого продавець продає, а покупець купує на умовах цього контракту товар згідно специфікацій. Кількість, ціна і вантажовідправник товару вказані в специфікаціях до цього контракту (п.2.1 контракту). Умови поставки визначаються в специфікаціях до цього контракту (п.5.1 контракту).
В додатковій угоді №4 від 10.05.2022 до контракту №02-07\18 від 02.07.2018 передбачені умови оплати, а саме: 100% протягом 30 днів з дати відвантаження товару, якщо інше не передбачено в специфікації. Датою відвантаження товару вважається дата виписки CMR накладної. Валюта платежу – Євро, якщо інше не передбачено в специфікації. Всі витрати пов`язані з оплатою за цим контрактом, в тому числі комісії з переказу грошових коштів, несе покупець.
23.01.2023 з метою здійснення митного оформлення 4 товарних позицій, зокрема товару №1 – Порошкоподібна форма вітаміну С та його похідних: VITAMIN C 99% Food Grade (Ascorbic Acid)/Вітамін С 99% Харчовий (Аскорбінова кислота) та товару №2 – Продукти, що використовуються для годівлі тварин: Essention Red 10% (Canthaxanthin 10% Feed Grade) у формі порошку, що надійшли на митну територію України за вищевказаним зовнішньоекономічним контрактом, до Волинської митниці декларантом подано електронну митну декларацію №23UA205140005113U3. Митна вартість товарів визначена за першим методом - за ціною договору (контракту), зокрема на товар №1 – 42750,00 євро, на товар №2 – 17000,00 євро, що в гривневому еквіваленті становить 1691108,78 грн та 672487,70 відповідно.
До митного оформлення разом із вказаною МД декларант надав митниці такі документи: зовнішньоекономічний контракт №02-07\18 від 02.07.2018, додаткову угода №4 від 10.05.2022 до контракту №02-07\18 від 02.07.2018, специфікацію №73 від 03.01.2023, інвойс №607212 від 13.01.2023, міжнародні товаротранспортні накладні СМR б/н від 06.01.2023 та 10.01.2023, прайс-лист б/н від 01.01.2023, експортну митну декларацію країни відправлення від 12.01.2023 MRN №23DЕ523096782470Е2, лист – підтвердження продажу №5511104 від 03.01.2023.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею в електронному повідомленні №2463000 вказано на наступні розбіжності у поданих документах: згідно поданої фактури №607212 від 13.01.2023 вартість на оцінюваний товар №1 становить - 2,85 євро/кг. По даному зовнішньоекономічного контракту №02-07\18 від 02.07.2018 вже було здійснене митне оформлення ідентичного товару, фактурна вартість якого становила – 3,80 євро/кг. Вартість на оцінюваний товар №2 згідно поданої фактури №607212 від 13.01.2023 становить - 34 євро/кг. По даному зовнішньоекономічного контракту №02-07\18 від 02.07.2018 вже було здійснене митне оформлення ідентичного товару, фактурна вартість якого становила – 37 євро/кг. Супровідний документ Т1 №23DE523068685197M0 від 16.01.2023 містить інформацію щодо транзитної операції, декларація країни відправлення 23DE523096782470E2 від 12.01.2023 до не містить числового значення для підтвердження заявленої митної вартості. Декларантом не надано пояснень щодо падіння фактурної вартості на оцінюваний товар по зовнішньоекономічному контракту №02-07\18 від 02.07.2018.
З огляду на встановлені розбіжності декларанту запропоновано подати наступні документи: виписку з бухгалтерської документації; прайс-лист виробника товару для широкого кола осіб; банківський платіжний документ, що підтверджує оплату за оцінюваний товар за попередню поставку; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з порівняльним аналізом цін на оцінюваний товар на Європейському ринку; за власним бажанням подати інші документи для підтвердження заявленої митної вартості товару
Товариство 23.01.2023 подало на запит митниці лист №23/01/2023-2, до якого долучило платіжні доручення в іноземній валюті по міжнародній системі SWIFT, що стосувалися попередніх аналогічних поставок товару: №155 від 21.02.2022, №166 від 28.03.2022, №165 від 24.03.2022, №198 від 13.07.2022, №208 від 09.08.2022, №209 від 10.08.2022, №218 від 03.10.2022, №217 від 29.09.2022, №215 від 21.09.2022, №211 від 16.08.2022. У даному листі також повідомлено митницю, що інші запитувані документи відсутні.
24.01.2023 Волинською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000024/1, де в графі 33 зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять розбіжності, які наведені вище у повідомленні митниці №2463000. Декларантом на вимогу митниці подано банківські платіжні доручення, інших документів, що витребовувались, не надано. Декларантом так і не надано пояснень щодо падіння митної вартості на оцінюваний товар.
У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, МК України, вимогами частини шостої статті 54 МК України передбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів - митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. За умови надання, згідно статті 53 МК України документів, витребуваних митним органом, які містять достовірну, об`єктивну інформацію щодо визначення митної вартості товару, яка піддається обчисленню, і підтверджує правильність обрання методу визначення митної вартості, митну вартість може бути визнано. У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (статті 59 МК України) та методу 26 (статті 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (статті 62 МК України) та методу 2г (статті 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта.
Митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, відповідно до наказу ДМСУ від 01.07.2021 №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби, а саме на рівні: товар 1 - 3,8 євро/кг за МД від 11.07.2022 №UA209170/2022/51594, від 02.08.2022 №UA205140/2022/55158, товар 2 - 37,05 євро /кг за МД від 19.04.2022 №UA209170/2022/25363 від 27.03.2023.
У зв`язку з цим позивачу було відмовлено у митному оформленні митної декларації, про що 24.01.2023 надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/000149.
Не погодившись з таким рішенням та з метою випуску товарів у вільний обіг, позивач здійснив декларування товару у відповідності до пункту 7 статті 55 МК України. Відповідачем оформлено митну декларацію №23UA205140005582U5 від 24.01.2023, за якою товар випущено у вільний обіг.
З метою перегляду рішення про коригування митної вартості товару №UA205140/2023/000024/1 від 23.01.2023 позивач надіслав митниці лист від 10.04.2023 №10042023, до якого долучив копії платіжних доручень в іноземній валюті №233 від 02.02.2023, №235 від 14.02.2023, №238 від 22.02.2023 та №240 від 24.02.2023, якими він підтвердив оплату товару за ціною, вказаною у специфікації №73 від 03.01.2023 та в інвойсі №607212 від 13.01.2023, що подавалися до митного оформлення разом з іншими товаросупровідними документами.
Проте, листом від 24.04.2023 №7.3-15/4545 відповідач відмовив у скасуванні рішення UA205140/2023/000024/1 у зв`язку з неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-4 ст.53 МК України.
Також, 25.01.2023 між компанією Misma GmbH, Німеччина (продавець) та ТзОВ «БІОПРІМ» (покупець) укладено контракт №25-01/23, згідно з пунктом 1.1 якого продавець продає, а покупець купує на умовах цього контракту товар згідно специфікацій. Кількість, ціна і вантажовідправник товару вказані в специфікаціях до цього контракту (п.2.1 контракту). Умови оплати: 100% - протягом 30 днів з дня інвойсу, якщо інше не передбачено в специфікації (пункту 3.1 контракту). Умови поставки визначаються в специфікаціях до цього контракту (п.5.1 контракту).
На виконання умов зовнішньоекономічного контракту №25-01/23 від 25.01.2023 компанія Misma GmbH здійснила поставку товару в адресу позивача, з метою митного оформлення якого позивач подав митниці МД №23UA205140028116U5 від 07.04.2023, у якій зазначив 4 товарних позиції, в тому числі товар №1 - Вітаміни та їх похідні: Niacinamide feed grade (Нікотинамід кормовий) у формі порошку – 7508 кг, товар №2 - Порошкоподібна форма вітаміну Е: Biopromis Е 50%/Біопроміс Е 50%/ - 7000 кг, товар №4 - Порошкоподібна форма вітаміну В5: D-Calcium Pantothenate (Vitamin B5) / DПантотенат Кальція (Вітамін В5) – 675 кг.
У вказаній МД митну вартість товарів визначено за основним методом – за ціною договору (включаючи транспортні витрати), а саме: на товар №1 - 30032,00 євро, товар №2 – 56000,00 євро, товар №4 – 11070,00 євро, що в гривневому еквіваленті становить 1226551,91 грн, 2261350,10 грн, 444373,16 грн відповідно.
Разом із даною МД декларант надав такі документи: зовнішньоекономічний контракт №25-01/23 від 25.01.2023, специфікацію №4 від 29.03.2023, інвойс №RE23045 від 30.03.2023, закупівельні інвойси №LE-186/22-23 від 20.12.2022, №20220903ЕТ від 03.09.2022, №HZH2211Y006 від 01.10.2022, №EU-S 2023076 від 29.03.2023, прайс-лист б/н від 29.03.2023, експортну митну декларацію країни відправлення від 03.04.2022 MRN 23DE485103440768E7, міжнародну товаротранспортну накладну СМR №20230403 від 03.04.2022, довідку про транспортні витрати №9 від 06.04.2023, лист б/н від 07.04.2023 з додатками – банківськими платіжними документами про оплату попередніх поставок за вказаним вище контрактом та бухгалтерськими документами щодо продажу аналогічних товарів на території України.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею в електронному повідомленні №2521431 зазначено наступні розбіжності у поданих документах: в декларації країни відправлення 23DE485103440768E7 відсутнє числове значення вартості товарів, що не підтверджує ціну товарів заявлену в інвойсі RE23045 від 30.03.2023. Надані закупівельні інвойси №LE-186/22-23 від 20.12.2022, №20220903ET від 03.09.2022, №HZH2211Y006 від 01.10.2022, №EUS2023076 від 29.03.2023 заключені відправником товарів на умовах поставки згідно Інкотермс (DDP, CIF), тоді як вартість товару згідно інвойсу RE23045 від 30.03.2023 сформована на умовах поставки FCA. Також, вказані інвойси стосуються кількості партій товарів, які суттєво відрізняються від поданих до митного оформлення. Прайс-лист товару б/н від 29.03.2023 є пропозицією від відправника Misma GmbH, а не виробників товарів, тоді як відповідно до VII статті ГАТТ прайс-лист повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу. Видаткові накладні та банківські платіжні документи, надані ТОВ «БІОПРІМ» не стосуються партії товарів поданих до митного оформлення.
З огляду на встановлені розбіжності декларанту запропоновано подати наступні документи: договір із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; транспортні (перевізні) документи; за власним бажанням подати інші документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Декларантом 10.04.2023 подано на даний запит лист з наступними додатковими документами: договір надання транспортно-експедиційних та митно-брокерських послуг №01/02/2023 від 01.02.2023, заявка на перевезення вантажу №4 від 01.04.2023. У зазначеному листі позивач вказав, що інші документи, запитувані митницею, не можуть бути надані у зв`язку з їх відсутністю.
10.04.2023 Волинською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000198/2, у якому зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять розбіжності, про які відповідач вказував у повідомленні №2521431.
У зв`язку з ненаданням декларантом витребуваних документів митну вартість товару визначено за ціною договору щодо ідентичних товарів, на підставі цінової інформації, наявної в митного органу: товар №1 - 4,68 дол.США/кг за МД 205140/2023/023301 від 24.03.2023, товар №2 - 9,13 дол.США/кг за МД №205140/2023/023545 від 27.03.2023, товар №4 - 20,84 дол.США/кг за МД№ 205140/2023/023545 від 27.03.2023.
Позивачу відмовлено у митному оформленні митної декларації №23UA205140028116U5 від 07.04.2023, про що 10.04.2023 надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/001242.
З метою випуску товарів у вільний обіг позивач здійснив декларування товару відповідно до пункту 7 статті 55 МК України згідно з МД №23UA205140028641U0 від 10.04.2023, за якою товар випущено у вільний обіг.
Не погоджуючись із прийнятими Волинською митницею рішеннями про коригування митної вартості товарів та картками відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.
Згідно з вимогами частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.
Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин першої, другої статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частин першої, другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зазначає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому, лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Апеляційний суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi. Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. 
Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Відповідно до частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.
Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, колегія суддів зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митними деклараціями документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Зокрема, разом з МД №23UA205140005113U3 від 23.01.2023 були подані такі документи: зовнішньоекономічний контракт №02-07\18 від 02.07.2018, додаткову угода №4 від 10.05.2022 до контракту №02-07\18 від 02.07.2018, специфікацію №73 від 03.01.2023, інвойс №607212 від 13.01.2023, міжнародні товаротранспортні накладні СМR б/н від 06.01.2023 та 10.01.2023, прайс-лист б/н від 01.01.2023, експортну митну декларацію країни відправлення від 12.01.2023 MRN №23DЕ523096782470Е2, лист – підтвердження продажу №5511104 від 03.01.2023. Водночас, до МД №23UA205140028116U5 від 07.04.2023 позивач долучив такі документи: зовнішньоекономічний контракт №25-01/23 від 25.01.2023, специфікацію №4 від 29.03.2023, інвойс №RE23045 від 30.03.2023, закупівельні інвойси №LE-186/22-23 від 20.12.2022, №20220903ЕТ від 03.09.2022, №HZH2211Y006 від 01.10.2022, №EU-S 2023076 від 29.03.2023, прайс-лист б/н від 29.03.2023, експортну митну декларацію країни відправлення від 03.04.2022 MRN 23DE485103440768E7, міжнародну товаротранспортну накладну СМR №20230403 від 03.04.2022, довідку про транспортні витрати №9 від 06.04.2023, лист б/н від 07.04.2023 з додатками – банківськими платіжними документами про оплату попередніх поставок за вказаним вище контрактом та бухгалтерськими документами щодо продажу аналогічних товарів на території України.
Апеляційний суд вважає, що подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Як зауважив Верховний Суд у постанові від 21.05.2021 у справі №820/307/17, митний орган має право відійти від законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності. Наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Отже, лише наявність розбіжностей в документах чи ознак їх підробки, відсутність в документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, є підставою для витребування додаткових документів у декларанта. Разом з тим, апелянт не надав доказів того, що подані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності чи мають ознаки підробки.
При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що вартість товару по зовнішньоекономічному контракту №02-07\18 від 02.07.2018 є заниженою з огляду на здійснення позивачем митного оформлення ідентичних товарів за вказаним контрактом за вищою фактурною вартість. Так, за правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.12.2018 по справі №815/228/17, наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку. У даному випадку продавець-нерезидент встановив ціну товару, яка вказана в усіх поданих до митного оформлення документах та яка була фактично сплачена позивачем. При цьому, апеляційний суд враховує, що після прийняття спірного рішення позивач додатково надав митниці платіжні доручення в іноземній валюті №233 від 02.02.2023, №235 від 14.02.2023, №238 від 22.02.2023 та №240 від 24.02.2023, якими підтверджується сплата вартості товарів на загальну суму 110150,00 євро, яка вказана у специфікації №73 від 03.01.2023 та інвойсі №607212 від 13.01.2023.
Щодо тверджень митного органу у рішенні №UA205140/2023/000198/2 від 10.04.2023 про те, що наданні позивачем закупівельні інвойси №LE-186/22-23 від 20.12.2022, №20220903ET від 03.09.2022, №HZH2211Y006 від 01.10.2022, №EUS2023076 від 29.03.2023 заключені відправником товарів на умовах поставки згідно Інкотермс (DDP, CIF), тоді як вартість товару згідно інвойсу RE23045 від 30.03.2023 сформована на умовах поставки FCA, що в свою чергу не дає можливості переконатися у достовірності заявленої митної вартості за першим методом, то колегія суддів зауважує, що закупівельні інвойси №LE-186/22-23 від 20.12.2022, №20220903ET від 03.09.2022, №HZH2211Y006 від 01.10.2022, №EUS2023076 від 29.03.2023 не стосуються безпосередньо поставки товару за контрактом №25-01/23 від 25.01.2023, укладеним між позивачем та компанією Misma GmbH, а лише вказують на ціну товару, за якою такий придбавався продавцем в ланцюгу постачання, і така ціна є нижчою ціни реалізації товару позивачеві. Апелянт не навів належних обґрунтувань того, яким чином подані позивачем додатково закупівельні інвойси не підтверджують чи спростовують заявлену митну вартість за ціною договору, яка визначена безпосередньо в інвойсі RE23045 від 30.03.2023 і становить 106602,00 євро.
Щодо відсутності в прайс-листі інформації від виробника товару, суд апеляційної інстанції зауважує, що оскільки нормами чинного законодавства не встановлено будь-яких вимог щодо форми та змісту прайс-листів, тому такі документи можуть оформлюватися продавцем у довільній формі та на власний розсуд. Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який безпосередньо адресований покупцю, та є лише пропозицією щодо вартості товару, а його конкретна ціна, порядок її сплати визначаються сторонами та обумовлюються відповідним інвойсом. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.12.2020 у справі №420/2850/19.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 53 МК України, надання прайс-листів (прейскурантів) виробника товару вважається наданням додаткових документів на вимогу митного органу в разі їх наявності у декларанта.
Отже, ненадання позивачем прайс-листа виробника товарів не може ставити під сумнів заявлену митну вартість і бути підставою для її коригування.
Стосовно доводів апелянта, що в деклараціях країни відправлення відсутнє числове значення заявленої митної вартості, апеляційний суд зазначає, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість. При цьому, у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів. Отже, відсутність в деклараціях країни відправлення числового значення статистичної вартості товарів жодним чином не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості.
Колегія суддів зазначає, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є інвойси. З урахуванням вищенаведеного, відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товарів, ознаки підробки та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару. При цьому, апелянт не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митних деклараціях, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Між тим у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. На думку апеляційного суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Митну декларацію, цінову інформацію якої використано для коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу, відповідач суду не надав. Крім того, колегія суддів вказує, що можливість поставки товару за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті рішення про коригування митної вартості товару відповідач використав виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а вже наявною у митного органу ціновою інформацією. Однак, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 24.01.2023 №UA205140/2023/000024/1 та від 10.04.2023 №UA205140/2023/000198/2, картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.01.2023 №UA205140/2023/000149 та від 10.04.20232 №UA205140/2023/001242 є необґрунтованими та безпідставними, а тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, такі є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо доводів апелянта в частині завищених витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  ст. 132 КАС України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.ч.1, 2  ст. 134 КАС України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За правилами ч. 4  ст. 134 КАС України  для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 7  ст. 139 КАС України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч.ч. 1, 3, 4  ст. 143 КАС України  суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Колегія суддів, оглядаючи матеріали справи, зазначає, що на підтвердження обґрунтованості витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав копію договору про надання правничої допомоги №07/07/2020 від 07.07.2020, укладеного між ТОВ «БІОПРІМ» та адвокатом Бондаренко Г.П., за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу, а клієнт зобов`язувався оплатити надання правничої допомоги.
За правилами, визначеними у розділі 4 даного договору, розмір гонорару адвоката встановлюється за домовленістю сторін, в тому числі, шляхом підписання додаткових угод, які є невід`ємною частиною договору. Обсяг наданої правничої допомоги та її вартість (розмір гонорару) зазначаються в акті наданих послуг.
У додатковій угоді №2 від 07.09.2023 до вищевказаного договору сторони погодили вартість послуг адвоката залежно від їх виду. 
Згідно з актом наданих послуг від 30.11.2023 адвокатом надані позивачу наступні послуги: правовий аналіз документів клієнта з метою вирішення питання доцільності звернення до суду для захисту порушених прав – 2000,00 грн, підготовка та подання до Волинського окружного адміністративного суду позову про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості, карток відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення – 15000,00 грн, підготовка та подання до суду заяви про усунення недоліків позовної заяви та поновлення строку звернення до суду – 1000,00 грн, підготовка та подання до суду та направлення відповідачу відповіді на відзив – 5000,00 грн, підготовка та подання до суду та направлення відповідачу клопотання про долучення доказів понесених судових витрат – 2000,00 грн. Загальна сума наданих послуг становить 25000,00 грн.
На підставі рахунків-фактур від 17.10.2023 №17/20/2023, від 21.11.2023 №21/11/2023 ТОВ «БІОПРІМ» сплатило адвокату Бондаренко Г.П. кошти в сумі 18000,00 грн та 7000,грн відповідно, що підтверджується платіжними інструкціями від 22.10.2023 №478644360.1 та від 22.11.2023 №478644469.1
Згідно з ч. 3  ст. 134 КАС України  для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 9  ст. 139 КАС України  при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З позиції суду розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним зі складністю спору та виконаним адвокатом обсягом робіт; витраченим часом, ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом на репутацію позивача, публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).
А тому, з огляду на обсяг наданих адвокатами послуг, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яку належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить 5000,00 грн.
Щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
На підтвердження обґрунтованості витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав копію рахунку-фактури №08/04/2024 від 08.04.2024; копію платіжної інструкції № 555652496.1 від 09.04.2024; копію виписки по рахунку за 09.04.2024; копію Акту наданих послуг від 11.04.2024.
Згідно з актом наданих послуг від 11.04.2024 адвокатом надані позивачу наступні послуги, а саме підготовка та подання до Восьмого апеляційного адміністративного суду та правлення відповідачу відзиву на апеляційну скаргу у справі №140/30197/23 – 6500,00 грн.
Як було вказано вище, при визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).
Апеляційний суд зазначає, що мотивація відзиву на апеляційну скаргу в переважній більшості дублюють мотивацію позовної заяви. Разом з тим, необхідно врахувати, що на момент підготовки відзиву на апеляційну скаргу представник позивача вже був ознайомлений із фактичними обставинами справи, а також ним вивчалися законодавство та судова практика у справах щодо оскарження рішень про визначення коду товару, що значним чином спрощувало його роботу та не потребувало значних затрат для підготовку відзиву на апеляційну скаргу.
Колегія суддів зауважує, що правова позиція відповідача не змінювалася, необхідності вивчати додаткові джерела права під час підготовки відзиву на апеляційну скаргу не було. Позивач був обізнаний із позицією відповідача, законодавством, яким регулюється спір у справі, документами та доводами, якими відповідач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, а отже підготовка цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи.
Таким чином, з огляду на обсяг наданих адвокатами послуг, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача загальну суму витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в  розмірі 1300,00 грн.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 140/30197/23 – без змін.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОПРІМ» (ЄДРПОУ 40521376) за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці (ЄДРПОУ 43958385) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1300,00 (одну тисячу триста) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний